Reči o živote, vesmíre a vôbec sú tu zas a znova.
Tento raz budú o živote a o vesmíre. A vôbec trochu o meditácii.
Je to epizoda o meditácii, nie preto, že by som mal naštudovanú teóriu,
Nie preto, že by som vám vedel vysvetliť biologicky,
ako meditácia funguje, ale je to preto, lebo mnohí ľudia, s ktorými sa rozprávam.
Nechápu, na čo tá meditácia je v prvom rade.
Potom majú také skreslené predstavy o tom, ako sa to robí.
Možno skúsili a zistili, že nedokážu na nič nemyslieť a sú veľmi prekvapení,
že by mali sedieť pol hodinu a v úvodzovkách na nič nemyslieť alebo nič nerobiť.
Tak to teda nie je úplne to, čo je cieľom alebo čo by sme sa úplne snažili robiť.
A mnohí ľudia potom majú také skreslené predstavy v tom, že niečo považujú za meditáciu a ono ako OK,
však meditácii je viacej druhou, viacej typov,
ale nemajú rovnaké účinky.
Taký klasický príklad je, keď mi niekto povie, že ja sa chodím prechádzať do lesa, tam meditujem,
alebo tam meditujem tým, že sa prechádzam, alebo ja chodím plávať a to je pre
mňa meditácia alebo ja hrám na hudobný nástroj a to je meditácia.
Môže to byť meditácia, ale ja vám skúsim dať taký trochu iný pohľad,
na to, čo reálne v tej meditácii robíme,
na čo to je dobré a aké to má mať benefity a prečo možno tá prechádzka v lese
nemá taký účinok ako iné typy meditácie,
alebo funguje trochu inak.
Pri meditácii dosť pracujeme s pojmom sústredenie,
ja by som to rozšíril na rôzne stavy vedomia, pretože áno, pracujeme tam nejakým
spôsobom s pozornosťou, ale...
Rôzne druhé meditácie majú rôzne účinky a robíme ich z rôznych dôvodov.
Možno to všetko niekde, keď budeme zenovým nísi a budeme meditovať 40 rokov každý deň,
tak možno všetky tie cesty vedú k jednému cieľu, ale dosť podstatný je ten začiatok.
Takže prečo to vôbec robiť, aké typy meditácie sú a či mám ja skúsenosti s takým
môjim geekovským pohľadom, čiže neberte ma,
ani nie som, ani sa nesnažím byť nejaký náboženský guru, určite nie je učiteľ
meditácie, to, ako meditovať.
Jednak si musíte vybrať ten správny druh meditácie pre vás sa jednak to nemám
naštudované, ako to učiť iných ľudí,
ale poviem vám niečo o svojich skúsenostiach a prečo je to podľa mňa dobre. Takže poďme na to.
Začnem tým, že ja som počul od jedného známeho,
že dlhé roky meditoval s manželkou a jedného dňa sa vybrali na cestu do Indie
a boli pozrieť Dalajlámu.
Ktorý ich teda prijal a oni sa s ním porozprávali, povedali mu,
že čo robia a on tak veľmi milo povedal, že it's a nice relax,
čiže vlastne im vysvetlil, že áno,
niečo robíte, je to nice relax, že to nebolo posmech, naozaj je to ukľudnenie,
odstranenie stresu a tak ďalej, to všetko má samozrejme brutálne benefity,
ale potom im vysvetlil, ako teda naozaj meditovať a v čom je ten rozdiel.
Takže nie je to len o tom si sadnúť, zavrieť oči a tváriť sa,
že na nič nemyslíte a byť frustrovaný z toho, že sa vám to nedá.
Je to priamo o tej práci s pozornosťou.
Na čo môžeme upriamiť svoju pozornosť je veľmi dôležité a na čo ju upriamujeme a či si vieme všimnúť,
že sme ju stratili a že sa musíme vrátiť, je veľmi dôležité.
A obzvlášť vlastne za posledných pár rokov,
keď prišli smartfóny
a sociálne siete tak nastal
brutálny technologický boj o našu pozornosť a na druhej strane našej pozornosti
von pred nami pred našimi očami sa nachádzajú zariadenia a firmy ktoré.
Sú postavené na tom, že nasmerujú tú našu pozornosť na niečo konkrétne.
Často je to teda na nejaký príspevok na sociálnych sieťach a nejakú kontroverznú tému.
Samozrejme, toto sa dialo už dávno predtým správy a negativita,
ktorú náš mozog vlastne preferuje, pretože je dôležité vedieť,
či nás nedezie stiger, takže keď je niečo negatívne, keď je niečo hrozba,
tak samozrejme ten náš mozog na to chce upriamiť pozornosť, ale tým pádom v
modernom svete máme množstvo ľudí,
a hlavne teda firiem, organizácií, ktoré chcú nasmerovať tú pozornosť na niečo,
čo vytvárajú a potom keď ju získajú,
tak samozrejme predajú ten priestor, na ktorý je nasmerovaná pozornosť inzerentovi
a my si potom kúpime kúlový šampón na vlasy.
Takže takto to nejak funguje.
Dôležitý pojem z pohľadu mozgu je tzv.
Default mode network, sieť predvoleného režimu.
Je to skupina oblastí mozgu, ktoré sú aktívne, keď človek nie je zameraný na
nejaké vonkajšie úlohy a jeho myseľ len tak voľne pláva, alebo je oddaná vlastným myšlienkam.
To je to, čo sa nám deje v hlave, keď zrovna sa na nič nejako zásadne nesústredíme.
Default mode network sa často aktivuje pri takomto daydreamingu,
snívaní zabdela, pri premyšľaní o osobných záležitostiach, pri spomínkach na
minulé udalosti, pri predstavách o budúcnosti.
A je teda, je činnosť je typicky vysoká, keď človek nie sú stredený na konkrétnu úlohu. A.
To presne robíme v niektorých typoch meditácie a to je,
snažíme sa tú pozornosť nasmerovať na konkrétnu úlohu a tým pádom nebyť v tom
móde default mode network.
Na druhej strane oproti tomu je tzv.
Task positive network alebo sieť orientovaná na úlohy a zahrňa oblasti mozgu,
ktoré sa aktivujú, keď človek vykonáva úlohy, vyžadujúce sústredenie a aktivnú pozornosť.
Táto sieť pomáha spracovávať a reagovať na vonkajšie stimuli a je zodpovedná
za riadenie našej pozornosti, keď je to potrebné, napríklad pri riešení problémov
alebo pri učení sa nových informácií.
Takže to sú základné definície.
Čiže trošku už hneď prvá vec, ktorá sa nám tam bije je,
že keby ste si iba sadli, zavrali si oči a snažili sa na nič nemyslieť tak môžete to skúsiť,
ak zrovna nešoferujete alebo nerobíte niečo dôležité skúste si zavrieť oči a
určite nerozmýšľajte ani si nepredstavujte rúžového slona za žiadnych okolností. Máte úlohu.
Ide to?
Na nič nemyslieť je veľmi ťažká úloha.
Dá sa k tomu dopracovať, ale práve preto, že je to ťažké.
Tak nejdeme hneď z prvej behať maratón,
a ja teda tiež nedokážem na nič nemyslieť, ale skúsme trénovať tú pozornosť
tým, že ju niekam nasmerujeme na niečo, čo existuje.
To môže byť niečo v nás, veľmi častý spôsob je dých.
Alebo to môže byť nejaká vonkajší zmyslový vnem zvuky, obráz, čokoľvek.
Tu je dobré povedať, že z ohľadu na stav mozgu je dosť zásadný rozdiel,
či máte otvorené alebo zavreté oči.
Sú meditácie, ktoré pracujú s otvorenými očami, napríklad tá meditácia v chôdzi,
čo je teda tá prechádzka po lese, ale aj to teda nie je len tak,
že sa idem prejsť po lesa, ale je to konkrétny tréning. Ale...
V zadnej časti hlavy, v zadnej časti mozgu máme vizuálne centrum.
A to, keď je aktivované, tak aktivované, keď ho používame, buď tým,
že sa na niečo pozeráme a spracovávame zmyslové vnimi,
alebo keď si niečo predstavujeme, čiže aj keď si zavrieme oči a predstavujeme
si niečo napríklad družového slona.
Tak vtedy vlny alfa, mozgové vlny v hladine alebo vo frekvenciách alfa,
to znamená 7,5 až 12,5 Hz sú výrazne nižšie.
Môžete si to predstaviť tak, že keď je to vizuálne centrum niečím zamestnané,
tak sa nevie dostať do stavu so zvýšenou amplitúdou týchto alfa vln v tej zadnej časti.
Vždy máme nejaké mozgové vlny, aj nejaké alfa vlny, vždy sú aj vpredu.
Nie je to tak, že by boli nejaké hladiny, že teraz sme v alfa hladine a žiadne
iné mozgové vlny nemáme. ono ten mozog pracuje a máme vlastne,
môžeme mať aj teda skoro vždy máme.
Zatiaľ som nenameral EG, že by som mal iba alfavlny a žiadne iné,
alebo iba metavlny, alebo žiadne iné.
Čiže keď zavrieme oči, tak tým, že...
Nespracováme vizuálny vnem, ani si nič nepredstavujeme, tak sa zmení trošku
charakter toho vedomia. Je to zmena stavu vedomia.
Takže zavrete oči a sústredenie sa na dých.
No a teraz veľa ľudí povie, že ale ja nedokážem vnímať iba dých.
Že ja stále rozmýšľam nad niečím iným.
Tak prvá otázka je ok a nie je to problém že nie je to niečo čo by sme mali
byť schopní ale teda ukľudným vás ani ja to neviem,
respektíve veľmi často sa strátim v myšlienkách a musím sa vrátiť k tomu dychu čiže,
ak to nedokážete tak nie ste v niečom nejaký špeciálny že by proste meditácia
vám nefungovala alebo nedokážete vnímať iba dych Aj my to tak máme.
Prvý krok toho učenia sa meditácie, teda nie je o tom na nič nemyslieť,
ale uvedomiť si, že si sa stratil alebo stratila a vrátiť sa naspäť.
Toto počas meditácie urobím kľudne desiatky krát.
A meditácia nie je ten moment, keď na nič nemyslím alebo super vnímam ten dých, ale ten pohyb.
Aha, zase som sa stratil.
Kde je teraz môj dych? V ktorej fáze sa nachádza? Aha, vnímam nádych.
A potom za chvíľu zase myslím na niečo iné, uvedomím si to a vrátim sa naspäť.
Čiže je to o tom pohybe a o tom uvedomení si, že som stratil tú pozornosť alebo
nie je nasmerovaná tam, kam chcem.
A vrátim ju a nasmerujem ju naspäť tam, kam chcem.
Čiže toto by, podľa mňa, teda nie som učiteľ, ale ja to vnímam tak,
že toto je vlastne ten prvý krok tej meditácie,
aby som toto robil a ja by som sa mal tešiť, keď si všimnem,
že zase som sa stratil, pretože mám možnosť zase urobiť ten jeden klik,
alebo zdvihnúť tú činku pozornosti a trénovať ten akt toho vrátenia pozornosti naspäť.
Dobre, na čo je toto dobré? Prečo by som mal sedieť 10, 20, 30 minút denne a
niekam smerovať pozornosť?
V živote mám kopec iných vecí, ktoré musím riešiť. Takže prečo vôbec by som toto mal robiť?
To je veľmi dobrá otázka. a mali by sme sa pýtať pri všetkom,
čo robíme, že prečo, aby sme nestrácali zbytočne čas.
Neviem, či sa vám stalo, že ste napríklad išli na nejakú sociálnu sieť,
lebo vám tam niekto napísal a potrebujete mu odpísať,
alebo si chcete pozrieť, kedy začína večerný koncert na Facebooku,
a o 20 minút sa nájdete, že aha, ja tu čítam príspevky, odpisujem na komentáre
a vlastne som sa úplne stratil.
Toto sa vám môže stať s e-mailom, toto sa vám môže stať na YouTube.
Chceli ste sa pozrieť na videjko, ako sa varí segedyňský guláš a zrazu ste na videjku,
kde nejaká talk show,
nejaký host nejakej talk show spoveda nejakú celebritu o nejakej super dôležitej veci.
To je presne to, že niekto sa snaží vám zobrať tú pozornosť,
či už je to Facebook, YouTube, váš e-mailový klient.
Šéf, kolega, niekto z rodiny vám na WhatsAppovú skupinu alebo signálovú skupinu
pošla nejakú vtipnú linku a zrazu ste sa stráčili v niečom niekde,
kde ste nechceli pôvodne byť.
A to vrátenie tej pozornosti na to, že aha, veď ja teraz programujem,
alebo ja si teraz čítam, alebo ja teraz robím niečo iné,
vám trvá veľa času, to je takzvaný kontext switch, alebo prepínanie kontextu.
Čiže akékoľvek takéto výrušenie, ak nie ste trénovaní, tak vám môže zobrať desiatky minút života,
jednak v tom, že ste sa stratili, a ja hovorím, že vy ste sa stratili a ja sa
strácam, takže sme sa stratili. Mne sa to deje samozrejme tiež.
Ale okrem toho, že sa stratím a pozerám 20 minút vtipné talk shows,
tak okrem toho ten návrat k tomu, čo robím,
trvá dlho, pretože musím sa zmieriť s tým, že som si uvedomil,
že OK, tak som sa stratil,
potom si musím spomenúť, čo som robil a dostať sa do nejakého módu,
že OK, tak teraz ako fakt píšem ten kód,
na ktorom som bol riadku, aký
problém vôbec riešim a to vrátenie tej pozornosti trvá veľmi veľa času.
Multitasking nefunguje, hovorí sa, že ženy ho vedia, možno ho vedia trochu lepšie
ako muži, to neviem, ale nikto nevie multitasking.
Multitasking a to prepínanie kontextu nesme na to trénovaní a nejde nám to je
to niečo, čo nám zabera veľa času a teraz všetko,
Ak môžem obidve tieto veci, teda uvedomenie si, že som prišiel o pozornosť a
jej vrátenie naspäť na to, čo som robil, urobiť efektívnejšie a rýchlejšie,
tak mi to môže ušetriť hodinu času denne.
A oproti tomu teda tých 20 minút, čo trénujem, je celkom dobrý deal. Takže to je moje prečo.
Čiže aj keď meditujeme tak ak počas dajme tomu 20 minútovej meditácie si 10
krát uvedomíme, že sme sa stratili v myšlienkách alebo v niečom,
v tej default mode network napríklad a musíme sa vrátiť naspäť na vnímanie napríklad
dychu ak robíme takéto cvičenie tak čím skôr sa nám to podarí a čím skôr prestaneme riešiť to,
že preboha, zase som sa stratil a mne to vôbec nejde a neviem čo,
ale čím skôr nastane to, že aha,
stratil som sa v myšlienkach, OK, nádych a idem ďalej,
tak tým lepšie.
Čiže my by sme mali byť radí, že sme si to všimli, že hurá, môžem spraviť ďalší
klik. Dobre, ďalšia pripomienka.
Ľudí, ktorí nemeditujú a teda rozmýšľajú alebo teda hľadajú výhovorku,
prečo to nerobiť, je, že je to nuda.
A áno, je to nuda.
Pre mňa to až tak nie je nuda teda. Ja si to užívam.
Cítim, že sa moje telo uvoľní, že sa mi zniží stres.
Mám z toho dobrý pocit a zvládnem to aj dlhší čas.
Ale napríklad aj dvíhanie činiek je nuda. Hej, pustite si nejakú hudbu, ale stále, OK, nuda.
Ja by som radšej programoval, alebo si niečo čítal.
Proste, áno, cvičenie je nuda.
Všeličo, čo sa učíte a musíte trénovať, je nuda.
Ale to dvíhanie činiek je fajn,
alebo teda akýkoľvek šport, akýkoľvek zlepšovanie telesných schopností.
Má to benefity na dlhovekosť, na energiu, na množstvo vecí.
A cvičiť nechodíme preto, že sme si super užívali to, že dvíhame činku hore-dole.
Ja teda tak necvičím, ale jasné, môžeme mať šport, ktorý nás super baví,
ale mňa napríklad zase až tak nebaví žiadny šport.
Aj rád si zaplávam, ale nie je to také, že by som išiel, že hurá,
teraz idem behať, alebo hurá, idem hrať futbal.
Proste nie je to niečo, čo ma naplňa, ale viem, že to treba.
Viem, že je to tréning a že keď tie svaly nebudem používať,
tak ich nebudem mať do veľkej miery.
A preto chodím trénovať a naozaj cvičím. A toto je podobný princíp.
Simon Hebb povedal také známe Hebovo pravidlo, ktoré hovorí,
že neurons that fire together wire together.
Povedal som to po anglicky preto, lebo sa to tak pekne, má to takú peknú rytmiku.
Ale znamená to teda v preklade, že neuróny, ktoré spolupália alebo naraz pália,
pália, znamená, že dosiahnu ten akčný potenciál a vypustia ten signál.
A wire together znamená, že sa prepoja, že sa prekábulujú.
A je to teda princíp toho tréningu, že ja keď niečo nerobím.
Tak vlastne to ide ťažko
pretože nemám tie neuróny tak prepojené
aby to bolo automatické aby som to vedel robiť možno
s nižším úsilím čiže keď začnete meditovať
naozaj to pôjde ťažko je to niečo na čo nesme zvyknutí čo nerobíme a keď to
budeme trénovať tak čím viac to budeme trénovať tak tým to bude prírodzenejšie
tým to bude ľakšie Tým rýchlejšie prídeme na to, že sme sa stratili,
tým efektívnejšie a rýchlejšie dokážeme nasmerovať tú pozornosť na to,
na čom v našom živote naozaj záleží.
K pozornosti mám ešte dve také veľmi pekné veci.
Jedna je, že momentálne revolúcia umelej inteligencie bola založená na paperi,
na štúdii, ktorá sa volá Attention is all you need.
Teda pozornosti je všetko, čo potrebujete a je to paper,
vďaka ktorému vznikla Transformer Architektúra, čo sú teda všetky GPT,
GPT je skratka o General Purpose Transformer.
Všetky tie nové jazykové modely.
A oni tiež pracujú s pozornosťou, pretože si uvedomili, že v tom kilometrovom
zadaní, ktoré tam naťukáte, nezáleží na každom slove rovnako.
Niektoré sú podstatné, takže tie jazykové modely majú niečo,
čo sa volá Attention Heads.
A to sú vlastne spôsoby, ako augmentovať ten vstup a rôzne tie hlavy sa zameriavajú
na rôzne časti toho vstupu a vďaka tomu to funguje lepšie.
Takže celá revolúcia umelej inteligencie je v skutočnosti o umelej pozornosti,
samozrejme výpočtovej kapacite, dátach a tak ďalej, ale tá samotná architektúra
nie je len hociaká deep learning sieť,
ale deep learning znamená, že deep neural network znamená, že má veľa vrstiev,
ale v skutočnosti je to práve o tom uvedomení si,
že je dôležité, na ktorú časť toho vnemu je dôležité zamerať pozornosť a vďaka tomu to funguje lepšie.
Druhá vec, ktorú som chcel povedať, ktorú napísal Jack Dorsey,
zakladateľ Twitteru na jeho oblúbenú sociálnu sieť, teda Nostr.
A povedal, ja som si dokonca spravil také tričko, kde je jeho tvár,
jeho ikonka z Nostru a ten výrok a povedal,
že ak stratia vašu pozornosť, stratia svoju moc.
Teda if they lose their attention, if they lose your attention,
they lose their power. Čo to znamená?
Hovoril som, že náš mozog je nastavený na to, aby dával prednosť alebo aby zameriaval pozornosť,
na akékoľvek negatívne hrozivé polarizujúce kontroverzné témy alebo vnemi.
A je to z dobrého dôvodu. Ak ma ide zjesť tyger, je to oveľa dôležitejšie ako to, že svieti slniečko.
Ale toto je zneužívané médiami, či už sociálnymi alebo tradičnými, ale hlavne politikmi.
Politici polarizujú.
Politik nie je kumbaja, vysmiatý týpek, ktorý chce, aby všetci boli šťastní,
ale vysvetli, kto je zlý.
Kto urobil chybu, komu treba naložiť a tak ďalej.
Že politika je polarizujúca a mala by rozdielovať ľudí a to rozdielovanie ľudí
smeruje našu pozornosť na nich.
A keď majú našu pozornosť, tak majú moc, pretože keď tú pozornosť nasmerujeme
na nich, tak im odovzdáme hlas vo voľbách, postavíme sa za nich, keď je to potrebné.
Čiže ktokoľvek, kto je schopný získať našu pozornosť,
tak vďaka tomu získaniu tej pozornosti má prístup k nejakému nášmu mentálnemu
svetu, k nášmu vnímaniu a to im dáva obrovskú moc.
Takže ďalší dôvod, prečo meditovať, je nenechať sa vyhekovať takýmto niečím
a zobrať si tú svoju pozornosť naspäť k sebe,
alebo ak nám ju niekto vezme, tak sa uvedomiť a vrátiť sa naspäť.
Ďalší spôsob, ako sa to dá použiť, je napríklad pri volatilných aktívach ako
Bitcoin, alebo teda niečom, čo je volatilné, um,
Samozrejme, ľudí to buď vydesí, keď to padne, alebo sú teraz,
ako teraz musím z toho vystúpiť, keď to ide hore.
A reagujeme impulzívne. Traderi, hlavne teda retailoví traderi,
musia riešiť svoju psychológiu, musia sa vedieť ukludniť, musia vedieť spracúvať svoje emócie.
A to ide oveľa ľakšie, keď dokážeme pracovať s pozornosťou. Keď vieme si povedať,
že aha, OK, bitcoin padol o 30%, ale môj cieľ aj tak nebol ten bitcoin predať.
Mňa nezaujíma to číselko, lebo ja tento bitcoin, alebo 0,1 bitcoinu mám pre
svoje dieťa a tomu ho dám o 20 rokov.
Takže vlastne ma to vôbec nezaujíma, či padol alebo nepadol,
lebo som mal takéto zadanie, ktoré nejak nesúvisí s aktuálnou cenou.
Čiže keď si dokážeme nasmerovať tú pozornosť na to, čo je dôležité na tie naše
ciele, či už investičné, alebo teda životné akékoľvek,
tak dokážeme oveľa viac zvládať to volatilné prostredie, o tom zvládaní volatilného
prostredia a neistého prostredia som napísal knižku Veľký reštart. Veľmi odporúčam.
Je to hlavne o týchto témach. Ako zvládať neistotu, volatilitu,
chaos, nepredvídateľnosť a tak ďalej.
Na meditáciu a skúsenosti ľudí s meditáciou a otázky som sa pýtal v skupine Option Plus Chat Café,
ktorú nájdete na juraj.bednar.io lomené
signál a postupne budem čítať nejaké otázky a nejako sa to pokúsim zabaliť alebo
vložiť do tohto podcastu.
A jedna otázka súvisí s tým, s čím som začal, že ľudia hovoria, že ja meditujem tak,
že sa prechádzam po lese a tam rozmýšľam alebo pozorujem, čo tam je a tak ďalej.
Áno, môže to byť meditácia, dá sa to robiť, ale bežná prechádzka po lese nie
je toto, nepracuje až tak s pozornosťou.
Je to, áno, ste v prírode, máte lepší vzduch, iné svetlo,
máte vo vzduchu huby, alebo teda látky, ktoré vyučujú huby, zem, inak to vonia,
oddychnete si, skúdnite sa.
Japonci majú taký pojem, že shinrin-yoku, myslím po japonsky, a podstatné je to kúpel,
lesná kúpel, forest baiting.
A je to, keď sa naozaj vykúpete tou prírodou. A to je teda, ako som spomínal ten príbeh, nice relax.
Je to naozaj spôsob, ako si oddychnúť, destresovať sa.
Ale otázka je, je to práca s pozornosťou?
Ako často si uvedomíte, že ste sa stratili v myšlienkách?
A ako často sa vrátite k tomu, že chcete tú pozornosť niekam nasmerovať?
A podobná otázka je teda, že od človeka z tej Option Plus chat café skupiny.
Ak cvičím, v podstate si nedávam takú meditáciu v pohybe.
A moja protiotázka je, aj keď teda nie každá meditácia musí fungovať tak,
že pracujeme s pozornosťou, ale ja teda hovorím v tejto časti o tej práci s pozornosťou.
Dostaňme sa ešte aj k nejakým iným typom meditácie.
A moja otázka vždy je, koľkokrát si všimneš, že si stratil pozornosť a vrátiš sa.
Čiže ak napríklad cvičíte, napríklad taiči, alebo aj dvíhate tú činku a dáte
si cieľ, že vnímam ten pohyb v každom mieste, v ktorom sa nachádza,
alebo v ktorom sa nachádzate a v ktorom je napríklad tá ruka s tou čínkou,
ja som cvičil napríklad aj tai chi a,
tak koľkokrát si uvedomíte, keď sa stratíte, niekoľkokrát možno,
ako rýchlo a čo urobíte potom, keď sa to stane.
Tak ako dvíham tú činku hore-dole, tak zrazu rozmýšľam.
Či si urobím na obed steak potom, pretože budem potrebovať nejaké proteíny a
nejakú energiu, tak dvíham činku, a rozmýšľam nad stejkom.
A keď si uvedomím, že aha, ja cvičím, činka je hore, teraz ide pomaly dole.
Teraz sa nadýchnem, ide hore a vydychujem.
Teda, ako fungujete s nádychom a vydychom.
Keď sa stane toto, že si uvedomíte, že áno, stratil som sa, rozmýšľal som nad
stejkom, je to OK, pretože cieľ nie je nerozmýšľať nad stakeom,
ale uvedomiť si, že sa to stalo a vrátiť sa nazpäť.
Tak ak toto robíte, že si uvedomíte, že tá pozornosť odišla do toho default
mode network a vrátite ju na task positive network na tú činku,
tak vtedy trenujete pozornosť.
Ak cvičíte a proste užívate si to,
nemusí to nutne znamenať, že robíte meditáciu, ešte sa k tomu nejakým spôsobom dostanem.
Tu je ešte teda veľmi pekný príklad.
Jeden člen skupiny povedal, že myslel som si, že moje objektívne dôvody,
prečo nemôžem meditovať v
úvodzovkách, sú nejak jedinečné, ale čítam tu zdôvodnenie ako cez kopírák.
A potom som proste začal a vytrval.
Je to ako akýkoľvek tréning. Na začiatku je človek ramblavý a dlho sa nedostavujú žiadne výsledky.
To je tá nudná fáza, padáme z bicykla, v ktorej to väčšina vzdá.
A potom to začne byť zaujímavé a motivujúce, lebo už jazdíme na bicykly.
Je to ako keby si prišiel do fitka, zobral 100-kilovú činku,
pokúsil sa ju zdvihnúť a potom odišiel s tým, že silový tréning nie je pre mňa.
Áno, bude to na začiatku ťažké, ak sa niečo učíme, ide to cez odpor.
Tu je práve kľúčové, aby ľudia vedeli, čo je na druhej strane tohto snaženia.
Pri silovom tréningu je to možno vitálny 70-ročný človek s tehličkami na bruchu
a čo je na druhej strane prekonania odporu k meditácii.
Dúfam, že som vám na to už nejakým spôsobom zodpovedal.
Takže...
Čo nám tá meditácia dáva? Tak jedna z vecí som už hovoril,
že dáva nám to možnosť nestratiť sa a nenechať svoju pozornosť vyhekovať tými
technológiami, ktoré sú na to naozaj trénované.
Tam sú proste AI modely, ktorých jediný cieľ je, alebo teda jediný,
ale jeden z hlavných cieľov je,
ako nám zobrať na čo najvyšší čas pozornosť, ako docieliť to,
aby sme neprestali scrollovať, nevypliť ten Instagram alebo TikTok alebo YouTube,
ale aby sme tam boli a aby z času na čas sme pozornosť venovali nejakej reklame.
Už aj to, že ju musíme preskočiť, tak si musíme uvedomiť, že aha,
toto je reklama na ten šampón.
Ďalšie skúsenosti s meditáciou. niekto písal, že takisto som sa naučil vnímať
inak niektoré situácie v živote,
takisto ma to dokáže tak vnútorne očistiť, dať sa vôbec alebo viac do takého
neutrálu, že proste nejaká vec je tak, ako je, pretože to tak je a není to ani dobré, ani zlé.
A niekto asi iný napísal, že naučil som sa viac oduzúmovať, mám väčšiu trpezlivosť
a väčšiu pevnú vôľu, o veľa áno pevnú veľu a kopec iných vecí,
čo to znamená pre mňa napríklad ešte,
Jedna z vecí, ktorá súvisí teda s tou pozornosťou, je práca s emóciami a ovládanie emócií.
Pretože pozornosť nám nevezme nutne len sociálna sieť, ale pozornosť nám si môžeme zobrať aj sami.
Napríklad nám ju môže zobrať nejaká naša emócia.
Takže keď sa nahneváme, tak je prírodzené, že sa človek z času na čas na niečo
nahnevá, hlavne ak číta noviny.
Ale otázka je, že či si to, že vzniká hnev, všimneme vtedy, keď vzniká a ešte
ani nevznikol a vtedy si uvedomíme, aha,
prečítal som si túto správu,
A začínam sa hnevať. Je to OK, neznamená to, že to musím zastaviť,
ale uvedomím si, čo sa práve stalo.
A keď si to uvedomím, tak ma tá emocia neovládne.
Emocia ide ďalej, zosiluje sa vtedy, keď nemá našu pozornosť.
A je to preto, aby ju získala a aby sme na ňu zareagovali.
Hej, zase strach, ak,
alebo bolest, začnem strachom, že strach, ak sa niečoho trošku zlákneme,
ale potom by sme sa na to vykašľali a povedali si, a okej, tlakol som sa, ideme.
Pokračovať v programovaní. A tak ten strach začne, a teraz neuvedomím si to,
len sa zlaknem a ignorujem tú emóciu,
tak ten strach začne narastať, lebo on hovorí, pozor, niečo je dôležité,
možno ťa zožerie, tyger, rýchlo, boj sa.
A on začne narastať, narastať, narastať, až sa dostaneme do panického strachu.
Ak sme schopní si to uvedomiť zlakol som sa, čo to mohlo byť aha,
padla lyžička zo stola lebo dete sa hralo s lyžičkou a lyžička spadla zo stola ok,
to nie je nebezpečné tak vtedy ten strach dokážeme spracovať,
čiže dajme tomu hnev kedy si uvedomím, že sa hnevám keď už po niekom 10 minút
kričím alebo keď vidím, že aha,
niečo vo mne vyvolalo emóciu hnevu a ona narastá a ja to musím spracovať.
OK, prečo ma to nahnevalo? Čo sa stalo?
Ako na to zareagovať? Čiže čím skôr to urobím, čím skôr dokážem nasmerovať tú
pozornosť a nie tú emóciu nejakým
spôsobom zlikvidovať, ale nasmerovať tú pozornosť na to, že sa to stalo.
A spracovať ju, teda jej venovať tú plnú pozornosť, tak tým bude mať jednoduchší
život. Takže takisto funguje aj bolest.
Keď si ju všimnem a uvedomím, tak ona dorúčí správu, OK, niečo ma bolí,
niečo nie je v poriadku a musím to riešiť.
Ak si ju nevšimám, ignorujem a idem cez bolest, tak samozrejme tá bolest bude
narastať, lebo to je ten signál, ona mi hovorí, že pozor, niečo nie je v poriadku,
začni ma riešiť, začni riešiť príčinu tej bolesti, to sú dáta.
Mimochodom, robili sa výskumy skúsených meditátorov ohľadom vnímania bolesti a to je veľmi zajímavé.
Ja som si vždy myslel, že ak venujem niečomu plnú pozornosť a nesnažím sa to...
Teda konkrétne bolesti, ak venujem bolesti, plnú pozornosť a nesnažím sa ju
nejakým spôsobom odohnať, tak ja ju vlastne vnímam naplno.
A ja som vlastne nechápal, že prečo by niekto vlastne meditoval, keď ho niečo bolí.
Však to je úplne 100% vnímanie tej bolesti a to musí byť ešte horšie.
A je veľmi zaujímavé, že keď robili výskumy mozgu, ľudí, ktorí majú meditačnú
prax, dlhoročnú, dekády.
Tak zistili, že oni tú bolest vnímajú úplne rovnako ako my, respektíve z hviezdičkou, čo to znamená.
Centrá bolesti v mozgu boli aktivované úplne rovnako ako u kohokoľvek iného,
ale tá reakcia na tú bolest, to spracovanie bolo iné.
Čiže subjektívny pocit tých ľudí bol, že aha, mňa niečo bolí, dobre,
neutekám pred tým, informácia doručená a ten dopad tej bolesti na to vnútro,
na tú psychiku toho človeka, na ten mentálny stav bol nižší.
Čiže tým, že neutekám pred niečím, ale plne to spracujem, ponorím sa do toho, akceptujem to.
Tak čím lepšie toto dokážem urobiť, tak tým menší dopad to na mňa má,
pretože ten mozog chápe, že OK, správa doručená,
bolest, teda signál nervovej sústavy, že niečo nie je v poriadku, bol doručený.
A ja to nemusím hrotiť, nemusím zosilňovať tú bolest, nemusím sa dobíjať o tú
pozornosť, ale ten človek už vie, že to má riešiť.
Takže toto funguje a je mimochodom celkom dosť štúdí na bolest, na migrény,
na smrteľné choroby, terminálne štády, rakoviny a tak ďalej.
A meditáciu a naozaj to tým ľuďom pomáha, pomáha to okrem iného redukovať stres,
ale to je teda aj tá prechádzka a nemusíme nutne pracovať s pozornosťou,
ten relax funguje rôznymi spôsobmi a dá sa dociať rôznymi spôsobmi,
ešte sa k tomu nejakým spôsobom dostaneme.
Dobre, tréning pozornosti, dúfam, že som vás ukecal, že je to dobrý nápad,
ešte si povieme aj o nejakých hekoch ako na to,
ale ešte by som vás chcel navnadiť na iné stavy vedomia, ktoré môžete dosiahnuť
pomocou iných typov meditácie.
A jeden z tých typov je možno open mind awareness,
alebo otvorenosť, alebo vlastne vnímanie všetkého naraz.
Čiže také integrované vnímanie všetkých zmyslov a zároveň svojich myšlienok.
Čiže pri trénovaní pozornosti v forme mindfulness,
meditácie zamerané napríklad na dýchanie mimochodom zavodol som povedať ešte
taká tradičná metóda tejto meditácie je tzv.
Body scan kedy sa postupne sústredíte presúvate tú pozornosť ako keby to bolo
svetlo ktoré chodí po vašom tele a presúvate ju na jednotlivé časti tela a vnímate
tieto časti tela ako keby znútra.
Nie, že si predstavujete, ako by mohol vyzerať váš prst, ale vnímate tie zmyslové
vnemy, ktoré pochádzajú z tej danej časti.
Čiže je to vlastne forma tréningu pozorností, ktorá sa ale postupne mení,
že ona prechádza z jedného bodu na druhý. A na toto sú podľa mňa dobré vedené meditácie.
K vedených meditáciám sa tiež ešte dostaneme.
Takže naspäť k tej Open Mind Awareness. Nesústredím sa na jednu vec,
na dýchanie alebo na prst na nohe, ale snažím sa vnímanie rozšíriť úplne na všetko.
Je to, možno môžete si to predstaviť, ako keby ste si nasadili šošovky,
také tie fish eye, alebo tie širokoúhle šošovky a zrazu prejdete zo zamerania,
že pozerám sa teraz konkrétne ja do kamerky,
tak otvorím to vnímanie a vnímam všetko, vnímam celú miestnosť okolo mňa a tak ďalej. A...
Čo je zaujímavé, za chvíľku si to môžeme vyskúšať, ak nešoferujete,
nebude to úplne vedená meditácia, ale mohol by to byť taký nejaký zážitok,
že sa na svet pozriete trochu inak a veľa ľudí,
to možno urobí prvýkrát v živote alebo zistí, že to veľmi dávno nerobí.
Je to kontrast voči takému vnímaniu na úzko a to vnímanie na úzko má viacero dôvodov.
Kedy a prečo teda vnímame na úsko?
Tak podľa mňa také dva dôvody, ktoré mňa napadajú,
je v prvom rade stres a reakcia boj, zmrznutie alebo útek.
Flight or fight or freeze.
To znamená, keď nás niečo ohrozuje, zase ten tiger,
tak by sme svoju pozornosť mali zamerať na toho tigra a neriešiť,
že nikde padá listoček z palmy alebo svieti slniečko alebo niečo podobné.
Čiže vlastne v momente ohrozenia.
By sme mali tú pozornosť zamerať na to, čo nás teoreticky môže ohroziť a vtedy
vnímame naozaj na úskom, až by sme mať vlastne také lejzrové videnie.
Na konkrétny zdroj toho nášho stresu.
Problém nastane vtedy, keď to nie je tiger, ale je to šéf, alebo je to notifikácia,
alebo je to preboha, kto mi zase volá, zase ďalší skamer,
ktorý mi chce povedať, že mám niekde na blockchaine nejaké krypto,
alebo je to niečo, čo nás bežne stresuje.
A k tomu chronickému stresu a ako vyhakovať sa ešte dostaneme,
ale toto je jeden z dôvodov, prečo veľa ľudí má permanentne takéto zúžené vnímanie.
A to myslím aj doslova, je to aj fyzicky vlastne v oku zameranie sa na konkrétny bod.
Druhý dôvod, podľa mňa minimálne rovnako dôležitý, je sebavedomie.
Keď človek nemá sebavedomie, keď nevníma nejakú svoju hodnotu, alebo keď...
Keď má pocit, že teda nie je dostatočne dobrý pre svoje okolie,
tak sa snaží sa tak stiahnuť a byť taký neviditeľný a proste pozerať sa pod nohy a podobne.
Je to taký v podstate beta stav, že nechcem, aby ma alfa videla a chcem byť
neviditeľný a je to také utiahnutie sa dovnútra.
A podľa mňa nízke sebavedomie a chronický stres sú obidve veci,
ktoré nechceme mať permanentne v živote.
Akutný stres je super, ako je veľmi dôležité, aby sme naozaj vedeli reagovať,
vedeli v kritických situáciách vyvolať tú stresovú reakciu,
zamerať sa na ten zdroj toho strachu alebo toho problému a vyriešiť ho.
Takže to je fajn, takisto s
tým sebavedomím, ako keď je niekde niekto silnejší a má nôž alebo pištol,
tak naozaj chceme byť neviditeľný a nechceme vyskakovať, ak teda nemáme pištol aj my,
ale to už do prestreliek teraz nepoďme.
Ale byť permanentne v takomto ukrytom stave nie je podľa mňa dobré. um,
Jeden zo spôsobov, ako trénovať toto, je prepnúť si tú realitu v hlave,
rozšíriť to vnímanie, a to by naozaj malo byť vidno aj na oku, na zreničkách,
a mali by sme byť schopní to vnímanie rozšíriť na široko,
a zároveň vlastne tá práca s tou pozornosťou nás dostane do toho task pozitívny
tvor, pretože to nie je také nevedomé vnímanie všetkého, preto sa meditačné
techniky volajú mindfulness,
ale je to vedomé vnímanie všetkého naraz.
Takže ak chcete, tak si to poďme skúsiť.
Toto nie je meditácia ani vedená, ani nejaká iná, ale ak ma počúvate na rýchlosti
dva alebo viac ako jedna, tak odporúčam teraz na chvíľku to spomaliť.
A ideálne, prosím, nešoferujte teraz, alebo ak šoferujete, tak to teraz nerobte
a vyskúšame si to niekedy inokedy.
A keď ja musím povedať, že asi najlepší zážitok s touto praktikou som mal počas
bicyklovania ale bol som teda na rovnej ceste, kde neboli žiadny iní ľudia.
Ale trošku teda, aby to bolo bezpečné, lebo pracujeme s pozornosťou a keď šoferujete
tak tú pozornosť, by ste mali mať na ceste dne, na tom, čo vám idem vysvetľovať.
Takže pokúsime sa urobiť taký drobný reality switch a o reality switch vám ešte
niečo poviem za chvíľku. Čaujte.
Je to o vnímaní.
Takže ideálne by bolo, keby ste boli vonku a videli ste do dielky a mali taký nejaký väčší priestor.
Takže budeme to robiť s otvorenými očami a pokúste sa si predstaviť.
Že sa rozšíruje váš vzorný uhol, že vidíte naširoko, vidíte všetko.
Nemusíte sa otáčať, kudne sa pozerajte, kde chcete.
Pred seba, ideálne ale teda do diálky a skúste vnímať všetko.
Skúste vnímať napríklad kopec, ak vidíte v diálke, alebo budovu,
alebo čokoľvek, prípadne oblaky zároveň, ale vnímajte aj to, čo je blízko okolo vás.
Nemusíte mať na to zaostrený zrak, samozrejme nemôžeme mať zaostrené na viacero
veci naraz. Na to potrebujeme advanced kamerové technológie,
ale skúsme vnímať všetko.
Všetko ďalej od nás, všetky zvuky, všetky myšlienky, ktoré máme, môj hlas napríklad.
A skúsime zároveň vnímať aj hĺbku, teda aby to nebol nejaký 2D obraz alebo snímok
a hlavne skúsme vnímať aj pohyb.
Teda sme v stave rozšíreného vnímania všetkého naraz.
Nemusíte nič z toho vysvetľovať, nemusíte analyzovať, prečo lietadlo letí a
prečo padá líst a prečo niekto vydal zvuk.
Ale skúste iba vnímať zmyslovo,
všetky tieto veci naraz, teda rozšíriť to svoje vnímanie.
No a teraz prichádza taký reality switch.
Možno sa to všetkým nepodarí na prvý krát, ale odporúčam to vyskúšať.
Zaujímavé je si predstaviť, že všetko toto, čo vnímate,
čo vidíte v tomto rozšírenom vnímaní, sa z pohľadu toho vášho zážitku,
z pohľadu toho, ako to vyzerá dnu vo vašej hlave, čo vy vnímate, čo vy vidíte,
tak všetko toto sa odohráva na tom istom mieste, ako všetky vaše myšlienky,
ktoré vnímame, že sú vlastne vo vnútri za lebkou.
A všetko sa tam, a odohráva sa to na tom istom mieste,
ako spracovávate význam mojho hlasu, ako sa snažíte pochopiť tie zvukové vlny,
ktoré dostávate do uší a dať im význam,
ktorý sa snažím odkomunikovať.
O čom teda točím, čo to je?
Tak naše vnímanie,
a skúste ho mať chvíľko ešte stále takto rozšírené, že naozaj vnímate okrem
mňa aj všetko okolo a pohyb a dynamiku a teplo, chlad,
všetko, čo vaše zmysly dostávajú.
A tak z pohľadu nášho zážitku,
tento vnútorný svet, ktorým
interpretujeme tie zmyslové vnemi
sa nachádza na
rovnakom mieste ako tie myšlienky proste máme mozog a
my nevidíme ten strom ďaleko ten padajúci líst alebo nevnímame zvuk ktorý prichádza
zďaleka Vy nie ste pri mojom mikrofóne,
ale všetky tieto senzorické vnemy dopadajú na naše zmyslové orgány,
na oči, na uši a z nich ten signál prechádza do mozgu a ten vám vypočíta.
Vyrenderuje, vykreslí tento zážitok.
A na tom istom mieste sa odohráva aj tá vaša myšlienka.
Čiže, keď si to predstavíte, tak dobre, teraz sme všetko vzťahli dnu. Všetko je to len v hlave.
Ale okolo nás existuje tá objektívna realita.
Čiže nie je až taký rozdiel medzi tým, čo je von a čo je dnu.
Z pohľadu toho, ako my vnímame ten svet. To znamená, že keď vás teraz napadne
nejaká myšlienka typu o čom tu ten bednár teraz točí a čo si dal, dal som si kávičku.
Tak tá myšlienka je na tom istom mieste ako ten strom ďaleko, ten oblak na oblohe,
ako tie zvuky aut alebo fúkanie vetra čiže môžeme si to predstaviť aj opačne
že z pohľadu nášho zážitku,
nášho prežitku nášho vnímania sveta my vlastne vieme tú myšlienku dostať aj
tam von pretože naozaj to čo vnímame je všetko vytvorené tým našim orgánom ktorý
sa volá mozog na základe vstupov zvonku,
ale aj na základe skúseností, na základe genetiky a tak ďalej.
Včela vidí ten svet úplne inak ako my a tak ďalej.
Takže ak sa vám to podarí, ak to chvíľku budete skúšať,
odporúčam si dať naozaj takých 20 minút tej prechádzky v lese,
špeciálne s takýmto rozšíreným vnímaním, tak sa možno časom dostanete do stavu,
ktorý Sam Harris v meditácii, ktorá mimochodom je vedená meditácia,
nájdete ju u neho na Soundcloude, ktorá sa volá Waking Up.
Takáto Open Evernes meditácia, takýto stav,
môžete ho vnímať tak, ako keby ste buď vôbec nemali hlavu, pretože nie je rozdiel
medzi tým vo vnútri a tak ďalej.
My väčšinou, keď vnímame svet, tak ho vnímame tak, že niečo je dnu v našej lepke,
To sú tie naše rozhovory, tá default mode network, tie naše monológy v hlave, myšlienky a tak ďalej.
A potom je niečo, čo je vono.
To samozrejme objektívne tak je.
Minimálne teda ostatní ľudia nepočujú tie naše vnútorné monológy a ten list,
ktorý padá, tak ten padajúci list vnímajú aj ostatní ľudia.
Čiže nehovorím, že nie sú veci, ktoré máme vo vnútri a ktoré sú vonku,
ale z pohľadu zážitku, z pohľadu toho, ako my vnímame svet,
tak ten padajúci list je renderovaný o pár neurónov ďalej, ako tá myšlienka, ktorú si myslíme.
Čiže my nevidíme realitu tak, že by sme dokázali našim zmyslom.
Ísť von a nejako sa prepojiť s tou objektívnou realitou.
My vidíme fotón, ktorý prišiel niekde odrazený od padajúceho listu a dopadol na naše oko.
Ale ani toto naše oko nie je úplne kamera, ktorá by vytvorila ten náš prežitok.
Ono je to trochu zložitejšie a tu sa dostávame k tomu reality switch,
pretože odporúčam knižku Reality Switch Technologies od Andrewa Gallimora kde vysvetľujem,
že ten prežitok, to čo my subjektívne vnímame ako my vidíme svet,
tak to nie je záznam z kamery a z mikrofónu ktorý máme v ušiach a z teplomeru, ktorý máme na koži,
Ale je to opačne. Náš mozog vytvára ten náš prežitok.
Náš mozog vygeneruje realitu a tie senzorické vstupy používame na opravu tej reality.
To znamená, že keď sa pozrieme na oblohu a ten náš mozog vie,
že obloha má byť modrá, dajme tomu.
Tak my sa nemusíme priamo okom pozerať na tú oblohu, aby sme vnímali, že je modrá.
My vieme, že je modrá. My máme zážitok modrej oblohy, aj keď sa priamo na ňu nepozeráme.
Ale keď sa na ňu pozrieme a vidíme zrazu čierne píkle, tak to je informácia,
ktorú mozog dostane. Aha, model je zlý.
Ja som si myslel, že tam je obloha, ale prišli dáta o tom, že sú tam čierne bodky.
A to je informácia pre mozog, aby opravil ten náš zmyslový vnem,
aby opravil vnímanie tej našej reality na základe zmyslového vnemu.
A mozog vidí, že aha, chyba, ja som čakal modrú bodku, ale je tam čierna bodka,
tak sa snaží rozpoznať a zistiť, aký model reality zodpovedá tomu nášmu zmyslovému
vnemu a možno zistíme, že to je letiaci vták.
A ten letiaci vták, ale nie je,
že my by sme priamo dostávali informácie z tých fotónov do mozgu a to by sme
videli, ale náš mozog nám vytvorí na základe toho,
ako vnímame realitu vnem alebo prežitok toho, že vidíme oblohu s letiacím vtákom. A...
A len korigujeme chyby.
OK, ja som myslel, že ten vták, alebo teda mozok si predpokladal,
že ten vták bude letieť jedným smerom,
ale on zabočil, čiže model nesúhlasí s tým zmyslovým vstupom a do tej časti,
ktorá je zodpovedná za vytvorenie toho nášho vnútorného prežitku,
ide len informácia o chybe, že mozok zle to renderuješ, oprav,
čo si si myslel, pretože ten vták zabočil,
lebo to vyzerá inak, ako čakám, že by to malo vyzerať.
Mozog toto robí preto, lebo keby sme mali rozpoznávať všetko neustále dookola,
tak by sme museli míňať pomerne dosť vzácných zdrojov a pomerne dosť energie
a náš mozog by sa reálne zahriel a by sa nám trošku, ako sa hovorí, uvaril mozog.
Čiže oveľa efektívnejšie je to tak, že náš mozog vlastne drží ten model toho sveta dnu v hlave.
On ho vytvára a tie zmyslové vstupy sú použité iba na jeho korekciu.
No a ako to súvisí s tým, čo sme robili pred chvíľou,
tak ten vnem toho sveta je naozaj na tom istom mieste ako myšlienky,
ako to rozpoznávanie významov mojho hlasu, ktorý práve máte.
A tým pádom, keďže nie je rozdiel medzi tým vonkajším prežitkom a vnútorným v zmysle, že kde vzniká,
tak si to môžeme predstaviť aj opačne, a je to úplne opačne, je to rovnako korektné,
že náša mysel je vlastne ako keby v tom, čo vnímame, akože je von.
Čiže je pri tom liste, je pri tom vtákovi na oblohe, je pri tom kvietku, pri strome, je všade.
Ak si dokážeme predstaviť celú zem alebo vesmír,
tak je aj na týchto miestach, pretože z pohľadu prežitku, my keď vnímame existenciu,
najmä tomu slnečnej sústavy,
tak ten prežitok toho vnímania slnečnej sústavy je na tom istom mieste ako naše
myšlienky. Na čo je dobré toto?
Tak...
Je to dobré z viacerých dôvodov a jedným z nich je kreativita.
Dostať sa do takéhoto stavu vedomia znamená, že vnímame všetky možnosti,
chápeme, že ten náš prežitok nie je priamo objektívna realita,
ale je to nejaká interpretácia tej objektívnej reality,
ktorá je ovplyvnená našou biológiou,
našimi skúsenostiami a tak ďalej.
Inak vníma sneh človek, ktorý ho nikdy nevidel, inak ho vníma človek,
ktorý vyrastal na horách, kde sneží neustále.
Takže takýto typ meditácie odporúčam robiť. Je to hlavne ako dosť zaujímavá halusie.
Je to proste taký nieštandardný stav, ale pomáha to práve tomu sebavedomiu, že sa neskrývame.
Pomáha to proti chronickému stresu a pomáha to kreativite.
Otvorené vnímanie, otvorenosť ako taká nám umožní sa otvoriť aj myšlienkam,
nesnažiť sa ich nejakým spôsobom odstrániť.
Práve naopak je to o integrovaní všetkých zmyslových vnemov,
myšlienok a tak ďalej do jedného celku, ktorý by mal spolu nejakým spôsobom
hrať a byť v nejakej súhre, v nejakej symfónii.
Takže toto je ďalší spôsob a je to o dosť iný pocit a o dosť iný stav vedomia,
ako keď sa sústredíte na dýchaní.
Takže nehovorím, že existuje jedna forma meditácie, je to o dosť iný prežitok, o dosť iný zážitok.
Aké ešte zážitky môžete mať a aké prežitky?
Tak aby ste nepočúvali iba môj hlas, tak sa dostaneme k niečomu,
čo vám prečíta moja kamarátka Mariana.
Ale skúsme teraz najprv ešte vysvetliť, čo ide.
Takže ďalšia známá meditácia sa volá Loving Kindness.
Je to meditácia, kde vnímame a nejakým spôsobom sa snažíme zosilniť svoj pozitívny
láskyplný vzťah k iným ľuďom a aj k sebe.
Love and kindness meditáciu vám nebudem robiť teraz taký prežitok a nebudem
to robiť preto, že by to možno bolo dlhé a možno ma už zase počúvate na Rýchlosti 2.
A možno to nie každý chce skúšať, kto počúva tento podcast.
A nájdete ich pomerne dosť na internete.
Stačí dať hľadať Loving Kindness v angličtine, v slovenčine,
v češtine, v akomkoľvek jazyku.
Loving Kindness meditácia je podľa mňa fajn na vedenú meditáciu.
To sústredenie sa nadýchne až tak úplne fajn, keď vám niekto do toho keca,
lebo vás vyrušuje, keď je možno fajn si uvedomiť, že vás vyrušil a vrátiť sa naspäť.
Ale táto Love and Kainess meditácia je niečo, čím vás niekto môže previesť.
A jeden z ľudí, ktorý vás môže previesť touto meditáciou,
je moja drahá partnerka životná Janka,
ktorá robí podkaz s meditáciami pre mamičky, ale nie len pre mamičky.
A podkaz sa volá MamaSytam, nájdete ho na mamasytam.com.
A prvú vedenú meditáciu, ktorú tam máte, okrem nejakého úvodu,
je práve táto Lavin Kainéz meditácia, ktorá sa odosobníte od toho,
že sa prihovára mamičkám, tak si kľudne môžete túto meditáciu urobiť aj vy.
Je veľmi príjemná aj v Slovenčine, takže jej budete rozumieť.
Je to meditácia, kedy vyvolávame pozitívne pocity a pozitívne emócie voči iným ľuďom,
teda im prajeme, nech sú zdraví,
šťastní a nech sa im dobre žije.
A to prajeme sebe, možno ľuďom, ktorí ich máme radi, to ide väčšinou ľahko.
Potom to skúšame aj s ľuďmi, s ktorými máme ťažší vzťah.
A potom dochádza k tomu mnohých týchto lavinkajné z meditácií,
že to rozširujeme na všetkých ľudí a vnímeme tieto pozitívne emocie.
No a takéto niečo vyvoláva zase zmenený stav vedomia.
Je to pocit lásky, vytvára zmeny v neurotransmiteroch,
je to pomerne dosť destresujúce, liečivé a je to hľadaní nejakého dobrého vzťahu s inými ľuďmi.
Ale je to zároveň pocit jednoty.
A ten pocit jednoty neznamená, že všetci sme rovnakí, ale že sme v rovnakom
vesmíre a je dobré, keď nehráme hry s nulovým súčtom,
ale keď sa všetci majú dobré.
A zároveň je to taký pocit toho, že všetko so všetkým je nejakým spôsobom prepojené.
Keď sa vrátim k tej open mind awareness, tak tam vlastne to,
že čokoľvek, čo dokážeme zažiť, sa odohráva na rovnakom mieste ako čokoľvek
iné, čo dokážeme zažiť, naše myšlienky a tak ďalej.
A tak to je tiež do veľkej miery pocit také jednoty, takého prepojenia s celým svetom, so všetkým.
A v tejto Laving Cainness meditácii máme podobné pocity, ale sú možno ešte také
viac ľudské a také bližšie tomu, čo možno bežne zažívame.
Že tá to otvorené vnímanie nie je úplne bežný, prírodzený stav,
ktorý by ľudia bežne zažívali.
Možno hlavne teraz v čase chronického stresu a nízkeho sebavedomia a tak ďalej.
Ale pocit, že máme niekoho radí, alebo máme radí všetky živé bytosti,
alebo sa cítime prepojení so svetom, tak to je niečo, čo je nám prirodzené a
čo je pre nás dobré a mali by sme to zažívať.
A práve formou takejto meditácie je to podľa mňa dobre zažívať a zvyšovať si tento pocit.
Je to liečivé pre naše mozgy a pre naše hlavy, takže je to veľmi fajn vec.
Okrem toho, teda počas toho, počas takejto meditácie sa veľmi často stratíme,
možno ste si teraz povedali, že o čomto tu ten bednár zase točí,
tak ste sa na chvíľku stratili vy, tak sa poďme vrátiť naspäť.
Takže aj pri tejto loving kindness meditácii je dobré trénovať tú pozornosť
a snažiť sa vrátiť pozornosť naspäť na ten predmet tej meditácie,
aj keď to ľuďom možno niekedy príde ako blbosť, že o kumbaj a všetci sa majme
radi, ale je to teda zároveň do nejakých miery aj ten tréning pozorností.
No a teda povedal som, že nebudem kecať iba ja, ale bude rozprávať aj Mariana,
tak podobný pocit takého zjednotenia
alebo možno ešte lepšie prepojenia so všetkým a zažívajú astronauti,
ktorí vidia nejakú veľkú časť Zeme zobežnej dráhy alebo dokonca aj celú Zem z Mesiaca.
A keď sa opýtate akéhokoľvek astronauta, ktorý toto zažil,
tak rozprávajú vlastne úplne podobné veci a táto zmena perspektívy na vnímanie
jednoty celej zeme sa dostala názov Overview Effect.
Čo to znamená? Existuje o tom taký krátky dokumentárny film,
ktorý je podľa mňa fajn, ale možno je trochu dlhý a ja mám radšej literárnu
verziu, ktorú vám teraz pustím, lebo Mariana nám to prečíta.
Ale ešte predtým, ako sa k tomu dostaneme, tak chcem, aby sme si uvedomili jednu zaujímavú vec.
Že všetci sme videli fotku Zeme.
Všetci vieme, že žijeme na planete, ktorá krúži okolo Slnka, že sme v galaxii.
Všetci sme videli možno nejaké sci-fi filmy alebo dokumentárne filmy o vesmírnom
výskume, ale nezažívame tento zážitok toho overview efektu.
Keď je to naozaj vo super full 3D HD v realite,
tak to má na ľudí úplne iný efekt, ale vieme sa do neho ponoriť,
vieme si tento pocit vyvolať a vieme v ňom nejakým spôsobom ostať.
Takže s tým, že skúste...
Nasledujúci úrivok z knihy Paula Rosenberga The Breaking Dawn.
Odporúčam mimochodom túto knižku.
Okrem toho, že je to super cypherpunková, možno až lunarpunková kniha,
tak sa mi veľmi páči, že niekoľkokrát počas čítania tej knihy zistíte,
že sa úplne zmenil žáner.
Toto je úrivok z časti, ktorá je už dosť sci-fi.
A potom tam je ešte aj taká mysticko-spirituálna časť, až by som povedal.
Takže je to kniha, ktorá mení žánre.
A v tejto sci-fi časti si skúste navodiť podobný efekt, podobný overview efekt, ako má hrdinka Janna.
Ktorá ide na obežnú dráhu a ďalej a vníma svet.
Je to literárna adaptácia toho, čo naozaj zažívajú astronauti a je to veľmi podobné,
ale myslím si, že Paul Rosenberg to napísal lepšie, ako to tí astronauti rozprávajú, ale zažívajú v zase.
Music.
Mala to dobre naštudované. Napriek tomu bol emočný dopad ohromujúci.
Prvých pár minút pripomínal pohľad z okna lietadla, preto sa rozhodla zakloniť sedadlo a oddychnúť si.
Keď sa však o hodinu neskôr zobudila, bola 300 mil nad planétou a jej výhľad
bol rovnaký ako na všetkých fotografiách astronautov, ktoré videla,
len s takmer 360-stupňovým rozhľadom.
Všetko, čo videla, malo nesmiernú hĺbku. Okraje Zeme neboli ploché ako na fotografii.
Bolo vidieť kryvky, tie neveľkých hôr spôsobom, akým rôzne uhly slnečného svetla
dopadali na oceány a vyčarili z nich rôzne farby.
Videla, ako slnko dopadá na zem a zem sa pod ním kotúľa ako do jeho lúčov vnáša
a vynáša jeden kontinent za druhým.
Music.
Ale pohľad opačným smerom jej vyrazil bych,
Na obrázkoch bola len tma a zopár hviezd ale pri pohľade naživo mala pocit,
že hľadí do väčšnosti Tá hĺbka bola ohromujúca.
Tiahla sa do nekonečná, do slova do nekonečná v každom zmysle slova.
Nebola si ani istá, ako dlho stála, ako omámená, rukami zvierala zábradlie,
ktoré viedlo okolo gondoly približne vo výške hrudníka.
Music.
Rovnako ako pohľad do čiernoty väčšnosti. Aj pohľad na zem zo vzdialenosti 150
tisíc kilometrov stále sa zmenšujúcu.
Bol zážitok, na ktorý sa nemohla pripraviť.
Tá je konečnosť, tá je malosť. Všetký jej impéria a dobyvateľia boli menej než bezvýznamní.
Barbarstvo toho všetkého. Ľudia vládnúci nad ľuďmi mečmi a lietajúcimi kusmi
olova a klamstvom a emocionálnym týraním.
To všetko bolo hlúpe obdobie bezduchej dominancie.
Jediné, na čom záležalo, bolo prežiť do jeho konca a prejsť k lepším veciam.
Vo vedomí jej prebehla myšlienka.
Prečo som to všetko brala tak vážne? Samozrejme vedela, prečo to brala vážne.
Bola do toho ponorená a nemala ako vystúpiť.
Ale keď sa na to pozerala odtiaľto, všetci mocní a všetci zastrašovatelia a
všetci vnúcovači hamby, boli to márniví blázni na malom modrom kúsku v mori väčšnosti.
Jej myseľ mala pocit, že sa stala prinajmenšom takou bestiažovou, ako jej tiež.
Dúfam, že vaše telo je tiež trochu bestiežové teraz. Mimochodom, zažiť stav bestieže,
alebo teda mikrogravitácie, ako zažívajú na obežnej dráhe astronauti, veľmi odporúčam.
Je to naozaj zaujímavý stav, dá sa dosiahnuť v lietadle, ktoré špeciálne lieta po parabolickej dráhe.
Je to niečo, čo som zažil a je to podľa mňa veľmi zaujímavý zážitok.
Mimochodom je to aj zážitok zákonov, lebo väčšina z nás vníma tú gravitáciu,
alebo zemskú gravitáciu, zemskú príťažlivosť ako nejaký nemenný zákon a majú
pocit, že to proste vždy tak bolo, bude a je to nemenná vec a nejak inak sa nedá byť.
A potom keď zistíte, že zrazu lietate v
priestore a môžete robiť salta v slučke a držať sa strechy lietadla a ísť ktorýmkoľvek smerom,
tak vám to dá tiež úplne iný pocit zo sveta.
Takže odporúčam, skúšal som to s môjim kamarátom Wilderom a je to zážitok,
z ktorého dodnes čerpám vo svojom živote.
Takže je to ďalší stav vedomia tela, ďalšie uvedomenie si, ďalšia zmena tej
perspektívy, tak ako tie astronauti na obežnej dráhe, ako hrdinka Janna,
o ktorej čítala teraz Mariana Urivox z knihy Breaking Dawn od Polarozenberga.
Ďalší stav vedomia a v tomto pejpade aj tela sa nazýva yoga nidra alebo yogový
spánok alebo veľmi podobné stavy dokážete zažiť aj pri autohypnóze.
Je to stav, ktorý sa vyznačuje pravdepodobne tétavlnami.
Je to stav úplného uvolnenia tela a surfovania mysli pomedzi spánku a bdelosti.
Teda ešte nespíte, ešte dokážete vnímať myšlienky, dokážete ich smerovať,
ale už sa trošku ponárate do spánku a jemne z neho vykračujete.
Takže toto je veľmi zaujímavý pocit a je to zároveň niečo, čo môže byť veľmi kreatívne.
Dostávame sa tam do tej default mode network, čiže je to také snívanie za bdela,
a možno až nie tak by dela,
ale je to uvoľnenie alebo odstranenie nejakých bariér,
nejakých obmedzení a vďaka tomu dokážeme prichádzať na unikátne nové riešenia problémov.
Na ktoré by sme v bdelom stave neprišli, alebo si ich nejakým spôsobom nechceme
pripustiť alebo máme pocit,
že nie sú v súľade s fyzikou alebo s realitou alebo s nejakými zákonymi alebo niečo podobné.
A práve tento jogový spánok, mimochodom dosť ho propaguje Huberman,
ak počúvate biohackerský podcast Andrewa Hubermana.
A dokážete to ale zažiť
napríklad aj počas masáže ak sa viete teda dostať do takého stavu že ste naozaj
úplne uvoľnení a v kľude čo nie vždy a nie každému ide ja napríklad mám veľmi
rád tajskú masáž ale niekto má pocit,
že ho bijú a ja pritom naozaj dokážem aj zaspať takže v tom to bude každý iný.
Môžete to zažiť napríklad vo floatingovom tanku, to je vlastne také veľké vajíčko, taká vaňa,
do ktorej si lahnete, zavriete sa a je tam voda,
slaná voda, ktorá je tak slaná, tak mineralizovaná, že vás nadnáša.
Takže vlastne ležíte a dokážete si úplne uvoľniť telo.
A to uvoľnené telo má úplný kľud,
úplná relaxácia do cieľia toho, že sa vaša myseľ dostane do nejakého stavu tohto
veľmi podobného tomu jogovému spánku.
A tam sa vám môže snívať, môžete mať nejaké predstavy. a je to veľmi dobré na
uvoľnenie bariér, na to, aby ste si dovolili vôbec ísť v mysli na miesta,
ktoré možno by ste za iných okolností nenavštívili.
Takže je to dobrý hack na kreativitu.
Ja mám ale veľmi rád práve aj tú masáž.
O efekte masáže práve na túto kreativitu som urobil aj jeden z trackov mojho
albumu Reality Fold, ktorý som vydal ako The Om.
Poďme si z neho ten kratučký kúsok pustiť.
Music.
Ďakujem za pozornosť
As these thoughts enter my mind,
I am lying down on my stomach in a Thai massage parlor,
somewhere in the world.
Music.
The brain state that I enter is very peculiar, very unusual.
I create many of my ideas during a Thai Massage which is a form of non-sleep, deep rest.
Music.
Not everyone is familiar with these states. Ďakujem za pozornosť.
Music.
Most people recognize only the basic states, tired, happy, energetic, focused,
sleeping.
Tak tento stav mysle je zároveň aj stavom tela, Pomáha nám nekým spôsobom uvoľniť sa,
pripraviť sa možno na spánok a zároveň je to kreatívny, neštandardný stav mysle.
Ja mimochodom nemám rád nejakým spôsobom oddelovanie tela a mysle.
Myslím si, že mysel je fenomén, ktorý vzniká v našom tele a nedá sa úplne redukovať iba na mozog.
Je to, závisí od mnohých iných vecí v tele a telo a mysel sú vlastne súhra a
navzájem sa ovplyvňujú,
k tomu sa ešte dostanem.
Ešte týmto stavom, ja to volám, že téta takým hypnagogickým stavom pomedzi spánku a vdelosti.
Tak známy príklad je Edison, ktorý toto využíval ako kreatívnu metodu.
A on to robil tak, že si zobral do ruky kovové taniere a lahol si na gauč.
Sadol si a uvoľnil sa, rozvalil sa na gauči a držal tie kovové taniere a zavral
si oči a premýšľal nad problémom, ktorý práve riešil,
ako vynálezca, alebo možno aj životne.
A v momente, keď začal upadať do toho spánku, tak jeden z vecí tým,
že telo a mysel sú prepojené,
tak uvolnenie tej mysle a dostane sa do tohto stavu vedomia spôsobí to,
že sa vaše telo úplne uvolní.
A vlastne už v nejakej fáze toho uvolnenia dojde aj k tomu, že uvolníte prsty
a ruky a celé telo, ale teda v tomto prípade sú dôležité tie prsty.
A vtedy sa stane to,
že tie kovové taniere z ruky padnú na zem a toho rozímajúceho,
relaxujúceho Edisona zobudilo a vtedy si zapísal všetky myšlienky,
na ktoré si dokázal spomenúť.
Čiže keď už to prechádza od toho polospánku do úplného spánku,
kedy dojde k uvoľneniu tela, že už by zaspal, tak ho to zobudi.
Vtedy si zapíše všetky tie myšlienky a potom pokračuje ďalej,
lebo keď už stačilo, tak rozvíja ďalej tie myšlienky.
Tu je zaujímavé vlastne si uvedomiť, a ja to často ľuďom hovorím,
myslím si, že ľudia, ktorí neexperimentujú s týmito zmenenými stavmi vedomia,
tak si úplne neuvedomujú,
že aký je rozdiel medzi tými stavmi vedomia a že majú rôzne použitie a nie je
nejaký jeden dokonalý stav vedomia.
Čiže keď si poviete, že chcem byť produktívny alebo chcem dobre rozmýšľať alebo
mať produktívnu, kreatívnu energiu,
tak veľa ľudí si predstaví stav typu, že dám si dve kávy,
alebo ako môj bývalý kolega a kamarát, zapiem kofeínovú tabletku espressom,
alebo taký ten klasický snowboardista, ktorý si dá energy drink,
aby sa dostal do stavu flow.
Tak to je pre mňa áno, je to možno stav,
kedy mám pocit, že mám viac energie
ale to je stav možno napísanie a odpovedanie na e-maily alebo na to,
že idem niečo niekam vybaviť alebo kúpiť alebo niečo podobné ale keď chcem byť kreatívny.
A chcem ničo vytvoriť a mu napísať, tak to si vyžaduje možno trochu iný stav vedomia.
Nevravím, že sa to nedá aj s tou kávou, ale je to trochu neprirodzené,
je to také trochu pušovanie,
ten kávový, kofeínový stav je taký možno trošku nervóznejší a nie je to takéto úplné uvoľnenie,
ktoré dá priestor vytvárať nové myšlienky, ale je to taký možno stav,
ktorý je vhodnejší na nejaké iné veci, tak by som to zjednoduššene povedal.
Ja napríklad som na väčšinu mojich nedávnych dobrých nápadov,
práve prišiel počas nejakých druhov meditácie, čiže áno, aj ja počas meditácie
rozmýšľam, skôr než si to uvedomím.
Niekedy, keď mám napríklad dobrú myšlienku, tak aj príjmem to,
že dobre, síce som chcel meditovať a sústrediť sa na dých.
Ale táto myšlienka je fakt dobrá a chcem ju rozvinúť a zapísať si ju, čiže si to dovolím.
Nie je to žiadny problém, meditovať to robím pre seba, nie je to súťaž, nikto ma nekontroluje,
čiže toto sa deje, alebo potom robím rôzne iné formy meditácie na introspekciu.
Alebo nejaké otvorené vnímanie, generovanie myšlienov, nápadov.
Ale napríklad pre mňa tá tajská masáž je veľmi dobrý stav,
kedy sa mi veľmi často deje to, že po 90-minútovej tajskej masáži,
keď sa idem prezliecť do šatne, naspäť do svojich šiat z tých originál tajských oblečkov,
tak sedím v šatni a ešte si 5 minút robím mindmapu a zapísujem si ju tak ako
mindmapa, na ktorú sa práve pozerám.
A to potom rozviniem, ale chcem si zachytiť nejaké kľúčové body,
na čím som rozmýšľal, čiže mám niekoľko,
možno už desiatok mindmap, ktoré sa volajú tajská masáž dňa XY.
Takže toto je podľa mňa dobrý spôsob, ako sa dostávate do tohto stavu vedomia.
Ja som bol na neurofeedback tréningu a o biofeedbacku a neurofeedbacku vám o chvíľu niečo poviem.
A majiteľ toho centra, zakladateľ toho centra, profesor Jim Hart,
napísal knižku The Art of Smart Thinking a výsledky,
Ešte som ju celú nečítal, aj keď som na tom neurofeedback tréningu bol pred
dosť rokmi, ale táto myšlienka sa mi páči.
Ja som sa s nimi rozprával, lebo som mal to šťastie, že som vtedy bol jediný
na tréningu, takže som s ním strávil pomerne dosť času.
A on hovoril presne toto, že nie je nejaký jeden stav mysle,
ktorý je dobrý na všetkom,
ale mali by sme využívať tie rôzne stavy a mali by sme byť schopní sa do nich
dostávať, mali by sme byť schopní sa naladiť aj opačným smerom.
To znamená, keď sme v nejakom stave, tak to proste netlačiť do toho,
že teraz idem robiť niečo, čo mi je neprirodzené a ide proti tomu stavu vedomia.
A my dávame možno ako
moderná západná civilizácia pomerne veľkú
váhu na logické uvažovanie a
ja som veľký fanúšik logického uvažovania takže toto nie je nejaké hejtovanie
že teraz by sme sa mali všetci presunúť do srdiečka a všetko nacítiť a vykašľať
sa na logiku práve naopak ja si myslím že tá logika je dôvod prečo sme.
Vývojovo a technologicky a vo všetkých iných ohľadoch tam, kde sme.
Ale je to vlastne plné nevyužitie toho,
čo ten orgán, myslím mozog, ale teda celkovo naše telo, čo nám ponúka.
Sme unikátne tvory na tejto planete.
Máme druhý najväčší
počet neurónov najviac neurónov majú delfíny ale nemajú ich až tak dobre prepojené
ako my takže využívame tie neuróny lepšie ako delfíny ale sme unikátne tvory
na tejto planete ktoré sú schopné.
Uvažovať a to uvažovanie ale nie je len o logike, ale je to aj o generovaní nových možností,
je to aj o intuícii a všetko môžeme nakoniec prefiltrovať cez logiku,
ak chceme, s tým nemám problém,
ale na to, aby nás niečo napadlo a potom aby sme logicky overili,
že či to teda je dobrý nápad, tak to napadnutie nejde vždy tým logickým spôsobom.
Môžeme robiť to, že riešime nejaký problém,
tak v nejakom inom, nieúplne logickom stave vedomia, využijeme intuíciu,
využijeme kreativitu, využijeme generovanie rôznych možností,
tie si nejakým spôsobom zaznamenáme, zapíšeme,
zapamätáme a potom môžeme už ísť logikou a zistiť, ktorá z tých možností dáva zmysel,
ktorú z tých možností vôbec môžeme premeniť na reálne riešenie,
čo z toho je len nejaká blbosť, nejaký šum, nejaký náhodný.
Alebo aj nenáhodný, ale vlastne neživotaschopný, nerealizovateľný nápad.
Takže to umenie toho,
smart rozmýšľania chytrého rozmýšľania je práve o tom aby sme využívali všetky
možnosti a veľa z nás to nerobí keď vám niekto povie,
že zapnite mozog tak ty myslí,
že zapnete logiku, málo kedy ty myslí, že zapnete intuíciu alebo kreativitu,
alebo chodte do polospánku,
alebo rozšírte si vedomie a vnímajte,
všetko a generujte nápady a tak ďalej.
V tej západnej civilizácii nejakým spôsobom sme sa dostali k tomu, že,
zapní mozog znamená logika a vlastne obmedzíme to na veľmi úzku úzky spôsob rozmýšľania,
úzky zúžené využitie tých možností, ktoré náš mozog má.
Takže aj preto to si myslím, že meditácia je super, pretože nám sprístupňuje
tie ostatné režimy mozgu, tie ostatné stavy vedomia.
Čiže trénujeme pozornosť, rozšírujeme vedomie,
meníme perspektívu, vnímame vzťahy s inými ľuďmi,
integrujeme, to je veľmi dôležité, napríklad aj pri neurofeedbacku,
veľa ľudí vníma ten neurofeedback ako dostávanie sa do nejakých konkrétnych
mozgových vln, ale neurofeedback môžeme robiť aj na to,
že ako je náš mozog prepojený, že či v prednej a zadnej časti mozgu sú tie mozgové
vlny zosynchronizované,
že nielen, že majú rovnakú frekvenciu, ale že sú v rovnakej fáze,
že keď začína vlna vpredu, tak začína aj v zadnej časti mozgu a ten mozog je
nejakým spôsobom prepojený a tak ďalej. K neurofeedbacku sa ešte dostaneme.
A poďme na ňu vlastne hneď. Takže neurofeedback, alebo takto,
poďme najprv na biofeedback.
Biofeedback je vlastne vytvorenie spätnej väzby medzi niečím z tela a zvýškom
tela v tomto prípade mysle.
Takže je to o, ako keby,
máme dve veci, ktoré nejakým spôsobom spolu súvisia.
Predstavme si napríklad, poďme k dychu.
Ak predlžíme výdych, to znamená, že výdychujeme dlhšie ako nadýchujeme,
teda máme nádych a potom máme dlhý výdych.
Tak tam je priami súvis medzi týmto a aktiváciou parasympatetického nervového systému,
teda toho uklúdňujúceho, uvoľňujúceho nervového systému.
Je to priami biologické prepojenie, súvisí to aj so srdcom,
preto dobrý indikátor stresu alebo respektíve toho, že sa dostávame do toho
parasympatetického nervového systému, je aj variabilita tepu.
Čím vyššia variabilita tepu, čím menej pravidelný máme tep, tak tým sme menej v strese.
Takže ak máte veľmi nízke hrv dlhodobo, alebo stále, alebo dajme tomu celú noc,
tak to je indikátor chronického stresu. a.
Toto ale môžeme ovplyvniť práve tým dýchaním a keď robíme takýto nádych,
teda kratší nádych a dlhší výdych, tak sa uvoľníme a destresujeme sa.
To aktivuje tzv. blúdivý nerv a vtedy sa vlastne uvoľníme a dostaneme sa zo
stresu naspäť do nejakej pokojnej situácie.
Čiže tu je priamý súvis
medzi dýchaním a stavom fedomia a cieľ biofeedbacku je podporiť nejakou spätnou
väzbou a vytvoriť takú slučku,
kde sa tieto dve veci nejakým spôsobom podporujú. A to funguje aj opačne.
Ako to funguje opačne? Na budúce, keď budete v strese a uvedomíte si,
že ste v strese, skúste sa zamyslieť, ako dýchate.
Skúste sa pozne zamyslieť, skúste vnímať, ako dýchate a zistíte možno,
že ten dých je príliš pravidelný alebo že dýchate plitko a podobne.
Čiže súvis medzi tým dýchom.
A tou emóciou alebo stavom tela je dosť zásadný a funguje z oboch strán.
Že keď si uvedomíte, že ste v takomto stave a nechcete v ňom byť a ten stav
spôsobil zmenu dýchania, tak keď upravíte to dýchanie, tak sa zmení aj ten stav.
Čiže tá väzba je obojstranná. A toto mimochodom som robil niekoľko mesiacov
na radu mojho psychologa,
ktorý sa venuje pozitívnej psychologii a vlastne zlepšovaniu ľudí, ktorí sú,
nazval by som to, že zdraví neriešia nejaký konkrétny psychologický problém,
ale len chcú fungovať lepšie.
Čiže chcú sa dostať z nuly na jedna alebo niečo podobné.
No a on mi práve hovoril, že toto je vlastne veľmi dobrý spôsob,
ako si budovať mindfulness a ako sa naučiť vnímať to telo.
Lebo vnímať telo je také, že to vám niekto povie, že vnímaj svoje telo,
neviem, čo mám robiť, ja som majtičkar, ja nerozumiem, čo znamená vnímaj svoje
telo, ale keď mi vysvetlil, že OK, tak čo znamená vnímať svoje telo? Ako dýchaš?
Vnímaš teplo, vnímaš chlad,
tvoje svaly sú stiahnuté alebo uvolnené, dá sa vnímať kopec veci.
A toto nerobím len v negatívnych situáciách, ale aj v pozitívnych situáciách.
A potom to môžem používať opačne. Keď sa chcem dostať do nejakého stavu vedomia,
tak môžem urobiť s telom to, čo to telo robí prirodzene, keď v ňom už je.
Takže sa dostanem do toho stavu opačne.
A neurofeedback...
Využíva túto spätnú väzbu takým veľmi zaujímavým spôsobom.
Ona meria pomocou EEG, pomocou elektród, ktoré si dám na hlavu, na nejaké časti hlavy.
Meriam mozgové vlny.
Samozrejme, výpočtová technika z toho robí furiérovú transformáciu,
rozdeliť to na jednotlivé frekvenčné pásma a viem, v ktorej časti mozgu mám,
aké mozgové vlny s akou frekvenciou.
Túto informáciu priamo mozog nemá,
že ono, alebo teda nemajú vo forme po tej furierovej transformácii,
že on nemá informáciu, že teraz mám veľa alfavln, ale tie alfavlny tam proste
sú, čiže oni ako keby tam vznikajú,
ale nemám nejaký teplomer,
ktorý by mi povedal, že teraz mám veľa alfavln.
Ale keď si ten teplomer v úvodzovkách, teda ten senzor z toho EEG-čka pridám umelo.
A dodám tomu mozgu tú informáciu, tak on s ňou dokáže pracovať a dokáže vlastne
podporiť tú spätnú väzbu.
Takže napríklad, keď sa chcem dostať do stavu vedomia, ktorý je charakteristicky
zvýšenou amplitúdou alfavln, teda medzi 7,5 a 12,5 Hz.
Tak to môžem urobiť tak, že meriam tú amplitúdu a keď sa zvýšim,
tak dám mozgu nejaký signál, že áno, teraz sa deje to, čo si chcel a zvýšuje sa amplitúda alfa vlnu.
Ten signál môže byť obrazový, môže sa nafúkovať nejaká loptička alebo niečo
blikať, cinkať a tak ďalej.
To funguje, vizuálny neurofeedback funguje.
Problém je, že ako som hovoril, že keď mám otvorené oči,
tak tým alfavlnám to ide ťažšie, lebo oni vznikajú hlavne v tom vizuálnom centre vzadu.
Máme ich vpredu, ale tam je to dosť ťažšie vytvoriť hlavne v takej amplitúde.
Čiže so zavretými očami to ide jednoduchšie a dá sa ľakšie dostať do stavu,
že celý mozog rezonuje aj prepojený a vytvára tie alfavony.
Takže so závratými očami potrebujem inú formu tej spätnej väzby o tom,
že sa to deje a tá iná forma je zvuk.
Čelenka Muse, ktorú si dáte na čelo,
toto napríklad meria a môžete si zvoliť rôzne formy zvukovej spätnej väzby,
ale jedna z najbežnejšia,
defaultne nastavená je, a
myslím si, že aj najbežnejšie ja ju mám najradšej, keď som skúšal aj iné a,
tak tam je tá spätná väzba vo forme dažďového pralesa a keď veľmi prší,
tak nie som v tom cieľovom stave a keď sa dostávam do toho cieľového stavu že
tie mozgové vyzerajú tak, ako by mali,
vyzerať podľa tvorcov tej aplikácie, že toto je ten stav meditácie,
do ktorého vás chcú dostať tak menej prší, celé sa to stíši a potom neskôr ešte
začnú aj čvirikať vtáčky. Takže to je spätná väzba.
Používam aj čelenku Sensai, o nej vám ešte poviem v ďalšej časti,
kde sa budem venovať biohackerským technológiám a tam vám aj ukážem tú čelenku,
aj Muse, aj Sensai a tak ďalej.
A tá je lepšia v tom, že má tie elektródy vlastne aj na temene hlavy.
Nielen v čelnej časti, tam je to fakt najťažšie merať,
alebo má to možno najmenšiu výpovednú hodnotu, lebo hlavne tie alfavlny sa šíria skôr zo zadu.
Ale tá spätná väzba, tú spätnú väzbu vlastne ten mozog pochopí.
Pochopí znamená, že ja nemusím teraz skúšať všetko, čo sa dá skúšať a zistiť,
ako stíšiť dážť alebo teda zhlasniť cinkanie nejakých tónov v prípade Sensei Helmy, helmi,
ale ten mozog,
vďaka tomu vytvoreniu tej spätnej väzby, že áno, toto chcem doceliť,
teraz sa to stalo, tak mozog pochopí, OK, tak idem robiť viac z toho,
čo spôsobuje ten zvuk, ktorý chcem.
A bez toho, aby som to musel úplne vedomé robiť, sa viem dostať do stavu,
do ktorého má ten meditačný alebo neurofeedback program chce dostať.
No a teraz je otázka, že či je toto cheating, alebo že či to má nejaký efekt.
Čelenka Muse, aj tým čo meria, aj tým ako funguje, ja som ju používal roky, takže mám ju rád.
Je to podľa mňa super produkt pre ľudí, ktorí nemajú veľa času, tak myslím si,
že dokážu lepšie využiť ten čas na meditáciu, ktorý majú a je to podľa mňa dobrý spôsob,
ako sa naučiť meditovať a ako podporiť tú meditáciu.
Tá čelenka Senza je v tom lepšia a dokáže ma dostať do rôznych stavov vedomia.
Muse má v zásade jeden ten meditačný program, hlavne teda čo sa týka neurofeedbacku.
Takže je to podľa mňa veľmi dobrý spôsob, ako sa rýchlejšie a efektívnejšie
dostať do nejakého stavu vedomia.
Ale čo je tu dôležité, tak na jednej strane nie je to náhrada.
Vy musíte meditovať. Ak sa chcete učiť pracovať s pozornosťou,
tak sa dá dať si čelenku alebo dať si headset a proste nechať to učať a cinkať
ako chce a stratiť sa v myšlienkach.
Čiže ak chcete meditovať, tak vy to musíte robiť a ten neurofeedback je vlastne
len podpora toho, že vtedy možno sa nemusíte sústrediť na dých, ale na tie tóny,
alebo sa dá aj sústrediť na dých a vnímať to, či to robíte dobre alebo zle.
Čo znamená dobre alebo zle? Tak...
Dá sa dostať do stavu, kedy vám to neurofeedback zariadenie napríklad neprší
a naozaj sa utíši a cinkajú tam vtáčiky,
ale stále ste stratení v myšlienkách, Čiže dá sa dostať do stavu,
kedy tie mozgové vlny sú v tej cieľovej podobe, kam vás ten meditačný program chce dostať,
ale zároveň teda netrenujete to, čo ste chceli trénovať.
Čiže nie je to úplne také, že si pustíte appku, dáte si sluchatka,
zavriete oči a robíte si, čo chcete.
Na druhej strane, ak naozaj meditujete, tak tá spätná väzba vám tú meditáciu
dokáže veľmi zásadne podporiť, hlavne teda pri tej sensajčelenke.
A čo je ešte zaujímavejšie, tak ona vám dokáže povedať do nejakej miery, že ako dobre to robíte.
A to je možno trošku problém s meditáciou a týka sa to aj otázok čitatelov.
Čitatelov poslucháčov a diskutujúcich v Option Plus skupine.
Ja rovno prečítam jedno z tých otázok, že určite by som rád vedel,
prečo by som mal investovať čas do meditovania, aký objem času je potrebné vynaložiť,
aby som mohol pozorovať nejaké zmeny a či sa dajú tieto zmeny nejako zmerať.
A začnem tou poslednou časťou, že či sa dajú tieto zmery nejako zmerať.
Tak to EEG je meranie.
Vy viete zistiť, že či máte, ak chcete znižiť stres, tak viete zmerať variabilitu tepu.
Obidve tieto čelenky vám merajú, čiže oni vám vedia povedať, že OK.
Tak vaša variabilita tepu je vyššia alebo zvýšila sa, hlavne je teda dôležitý
smer, že či ste sa ukludnili, že ak ste boli na nižšej hodnoti a zvýši sa variabilita, to znamená,
To znamená, že ste sa ukľudnili. A ak sa chcete dostať do nejakej cieľovej hladiny,
tak vám všetky tieto nástroje povedia,
že kde ceca sa nachádzate na tej hladine počas tej konkrétnej meditácie.
A tam je samozrejme veľká variabilita. Viete, ja neviem, keď meditujete veľmi
unavený, tak je to samozrejme iné. keď ste si dali tri kávy, tak je to iné a tak ďalej.
Ale máte nejaké číslo, ktoré vám povie v úvodzovkách, že či ste to robili dobré
alebo zlé, teda do akého stavu vedomia ste sa dostali.
To EG vám nečíta myšlienky zatiaľ.
Ľudia to prirovnávajú, ako keby ste išli s mikrofónom k futbalovému štadionu.
Tak nepočujete o čom sa rozprávajú všetci diváci ale viete, či to už začalo ten zápas,
či dal niekto gol alebo či sú
všetci napetí proste z toho agregovaného
zvuku v prípade teda toho mikrofónu pri futbalovom štadiáne alebo z tých elektród
viete ceca povedať v akom stave sa ten mozog nachádza alebo v akom stave je ten zápas.
Neznamená to, že viete povedať niečo o konkrétnych neurónoch alebo o konkrétnych
divákoch na futbalovom štarióne.
Ale...
Dá sa to zmerať a dá sa zisťovať smer.
Takže určite je dobré to merať,
pretože sa vám môže stať presne to, čo sa stalo tomu mojmu známemu,
že roky meditoval a potom nejaký skúsenejší meditátor, v tomto prípade Dalajla ma povedal,
že nice relax a to, že ste sedeli a mali ste zavraté oči, je síce pekné,
ale nie je to úplne tá meditácia, ktorú oni učia.
Samozrejme, to neznamená, že nie je dobré relaxovať so zavretými očami,
ale možno sa ten čas dá využiť lepšie.
A práve ten neurofeedback vám vie povedať do istej miery, že či sa zlepšujete
alebo či to v úvodzovkách robíte dobre a zároveň vás vie nakopnúť správnym smerom.
Je to taký zvláštny pocit, ja vám to neviem úplne vysvetliť.
Ale ja som sa naučil, že viem, čo mám urobiť, aby som sa dostal do toho stavu vedomia.
Ale nie je to, že na čo myslieť, alebo či mám zavrieť oči, alebo či mám uvoľniť ruku.
A ten mozog vie, čo má urobiť. A je to taký pocit, ja to prirovnávam k tomu,
že ako keby zosurfujem tú vlnu.
Keď tam v tej mjusčelenke prší,
tak ja viem relatívne spolahlivo niečo urobiť, čím ako keby ten dážď utíšim
a je to také zvukovo, to teda je, že...
A vypne sa to. Takže dá sa to zmerať.
Ďalšie meranie, ktoré ľudia robia je odozva mozgu, reakčný čas,
Sensai má k tomu dokonca zariadenie ktoré pomerne presne s nízkou latenciou
s nízkým oneskorením meria reakčný čas aj v súvislosti s mozgovými vlnami čiže
robíte to aj s EG helmov a máte aj zariadenie,
kde niečo klikáte a reagujete.
Takže to sa dá tiež zmerať a ak viete pracovať s pozornosťou,
tak by sa ten reakčný čas mohol skracovať.
Je to zaujímavé preto, že samotné to cvičenie nie je niečo, v čom sa dokážete
dlhodobo zlepšovať tým tréningom.
Nie je to proste ako posilovanie, že stále silniete a silniete, ale um,
od nejakého pomerne skorého momentu sa dostanete do stavu, kedy sa už trénovaním nedokážete zlepšovať.
A je to skôr o nejakých parametroch toho mozgu, že či má dosť výživý a tak ďalej.
Takže ja pravdopovediac, mne sa nechce tie merania robiť až tak často,
ako oni odporúčajú a myslím si, že skôr by mali zmysel, keby ich robím každý deň,
ale to zase neodporúčajú a myslím, že to ani úplne nedokážam v tej appke vyklikať.
Čiže on mi to pred a po tréningu chce zmerať.
Ja myslím si, že tam je trošku väčšia variabilita. Každopádne reakční čas napríklad
dokážete merať aj rôznymi appkami na mobiloch a na tabletoch,
takže dá sa to nejakým spôsobom merať.
A podobne aj členka Mews má nejaké nástroje na meranie mozgu.
Pre mňa nie je ten reakčný čas úplne to, čo by som chcel optimalizovať,
takže až takú veľkú pozornosť tomu nevenujem, ale pomerne dobre viem vyhodnotiť,
ako viem pracovať s tou pozornosťou, ako často sa strácam, ako rýchlo sa viem vrátiť a tak ďalej.
Takže toto sa dá...
Toto sa dá vlastne nejakým spôsobom vnímať a pracovať s tým ako nejaký indikátor
toho, že či to robíte dobre.
Ďalší indikátor, ak naozaj meditujete,
ak si viete povedať, že áno, toto bola meditácia, naozaj som pracoval s tou
pozornosťou, alebo teda robil som to, čo som si dal za cieľ,
a tak potom je veľmi jednoduchý a dobrý indikátor,
tréningu investovaný čas.
Točí, že ak keď idete do fitka, tak cvičíte,
ak naozaj cvičíte, že dvíhate činky, alebo teda ste na tých strojoch,
alebo akúkoľvek formu cvičenia robíte,
alebo ak chcete plávať, tak ak ste dva, trikrát týždenne na plavárni alebo vo fitku a cvičíte,
tak to je podľa mňa dostatočný indikátor pre väčšinu ľudí,
že investovaný čas do skutočného tréningu je podľa mňa najjednoduchšie vyhodnotiteľný
faktor a mali by ste sa zlepšovať.
A otázka bola ešte teda, že aký objem času je potrebné vynaložiť.
Je to veľmi individuálne, tí moderní buddhistickí mnísi hovoria,
je taká knižka, že pospieš si a medituj.
Ľudia, ktorí majú pocit, že nemajú čas meditovať, by mali meditovať najviac,
lebo majú problém s časom a problém s časom je často do veľkej miery spôsobený
problémom s pozornosťou.
Takže je to individuálne, zase nehovorím, že keď to nebudete robiť hodinu denne,
ja to nerobím hodinu denne, tak to nemá význam.
Takže taký nejaký sweet spot je 20 a viac minút denne.
Ideálne dvakrát denne, ale to ja napríklad nerobím. Čiže môj cieľ osobný je
meditovať každý deň, aj keď by to mala byť len minúta.
To je taký ten princíp budovania návykov, že cieľ je proste začať.
Ak máte cieľ robiť kliky, tak na to, aby sa z toho stal návyk,
tak je dôležité, aby ste spravili aspoň jeden klik každý deň.
Málo kedy to je jeden klik, väčšinou je to dlhšie.
Sensai programy, ja meditujem momentálne, najradšej a najčastejšie s tou čelenkou Sensai.
A tam je najkračší taký meditačný program okrem neurofeedbacku,
teda biofeedbacku práve na variabilitu tepu je 15 minút.
Takže 15 minút, ale teraz mám misiu.
Ten program je taký sci-fi, poviem vám o tom viac, ale teda moja momentálna misia je 20 minút.
Dnes som mal 30 minútovú meditáciu, ktorá bola zložená z dvoch feedbackov.
Takže neviem, neviem vám povedať. Predpokladám, že minúta denne je málo,
predpokladám, že 20 minút raz
týždeň nie je málo a pre mňa je teda také najbežnejšie 15-20 minút denne.
Ale podľa mňa dôležitá je pravidelnosť a ja naozaj meditujem už roky každý deň.
Myslím, že som zmeškal za posledných 5 rokov dokopy asi 6 dní, Takže naozaj každý deň.
Možno rovno teda tá otázka, ktorú vidím hneď nad touto otázkou,
je, že aká je moja meditačná rutina.
A tým sa dostávam ešte v jednej téme, a to je princíp no extra time.
Zamyslím sa ešte, či chcem niečo k neurofeedbacku. Neurofeedback teda je spôsob,
ako podporiť tú meditáciu.
Aha, chcel som ešte také prirovnanie, že keby ste sa chceli naučiť žonglovať s loptičkami,
tak môžete to trénovať tak, že zavriete oči a skúšate žonglovať a väčšinou vám
tá loptička spadne, alebo všetky vám spadnú.
Ale keď to budete robiť dostatočne dlho, tak sa možno naučíte žonglovať.
Ale je to podľa mňa dosť neefektívny spôsob, ako sa učiť žonglovať.
Keď otvoríte oči, tak máte spätnú väzbu.
O tom, kde sa tá loptička nachádza. Máte možnosť koridovať chyby,
máte oveľa lepšiu možnosť koridovať chyby, pretože vidíte, že ruka je tu,
ale loptička letí týmto smerom, takže musím presnúť ruku, alebo som niečo urobil
z lestou loptičkou, a máte spätnú väzbu.
A spätná väzba je práve ten princíp, ktorý vám zjednodušuje to učenie.
Keď sa to naučíte, tak možno budete vedieť, získate tú motorickú pamäť,
tak možno potom budete vedieť žonglovať za zátvorenými očami,
ale na učenie odporúčam otvoriť oči a možno ešte lepšie skúšať to pred zrkadlom, ak to teda...
Ľudí, ak vás to nedomýli, že máte aj nejaký odraz.
A presne tak je to aj s neurofeedbackom, že v tom neurofeedbacku sa niečo učíte.
To nie je, že bez neurofeedbacku neviete meditovať.
Ja som zistil, že ma ten neurofeedback naučil dostať sa do tých stavov vedomia a dokážem ich spoznať.
Hlavne teda ten halúzný stav open mind awareness a takého toho vnímenia všetkého,
toho širokoúhľajého vnímenia.
Tak ten som sa naučil počas neurofeedbacku, ale dokážem sa do neho dostať kedykoľvek,
alebo skoro kedykoľvek, keď som veľmi unavený, napríklad tak nie,
alebo v nejakom extrémnom stave vedomia nahnevaný alebo niečo podobné, tak sa neviem.
Alebo väčšinou prípadov sa viem dostať do tohto stavu vedomia. Takže je to cheating,
áno, v tom, že sú ľudia, ktorí sa to učie bez toho a musia stráviť oveľa viac
času na to, aby sa to naučili, tak je to možno trošku cheating.
Na druhej strane, ak sa chcete efektívne naučiť meditovať, tak ten cheating
je podľa mňa fajn, ale neznamená to, že to dokážete potom iba s tým neurofeedbackom.
Dobre, takže tým uzatváram neurofeedback, moja meditačná rutina a princíp no extra time.
Takže moja meditačná rutina je, že meditujem každý deň.
Ale snažím sa stakovať biohacky. To znamená, že keď som ešte mal čas dávať si
vaniu, tak som robil body scan vo vani.
Takže som si dával príjemnú vaniu, dal som si do nej magnéziu úsol,
vyčiloval som sa, uvoľnil som sa a robil som meditáciu body scanu, teda skenovanie tela.
To je to sústredenie sa na vnemi z jednotlivých častí tela alebo na jednotlivé častí tela.
A momentálne meditáciu robím najčastejšie pred MIR Infrared panelom alebo v saune, v infrasaune.
A práve s tou neurofeedback členkou nejakou najčastejšie nevždy.
Takže ten MIR Infrared panel, o ňom vám poviem viac v ďalšom podcaste,
kde sa budem venovať biohackerským technológiám, ale to je niečo,
prečím chcem byť ceca 15 minút denne.
Takže keď si nastavím časovač, tak si môžem dať 15, 20 alebo polhodinovú meditáciu.
Čas z toho je zapnuté svetlo, takže som aj pri paneli, aj meditujem.
A keby som to chcel robiť bez meditácie, tak musím sedieť pri paneli a potom
musím inokedy meditovať a je to dvakrát toľko času.
Takže moja rutina je každý deň,
cieľ mám teda začať, ale väčšinou tá meditácia trvá ceca tých 20 minút a snažím
sa to spojiť s niečím iným, čo tiež chcem robiť, aby som využil lepšie čas.
A už tu mám len ďalšie otázky. Setup, ako to robiť, keď to chcem robiť v úvodzovkách
na firemných WC, respektíve setup, keď to nemôžem robiť ráno.
Meditovať môžete kedykoľvek.
Nemusíte mať pritom zapalenú vonu tyčinku ani nič špeciálne.
Meditovať sa naozaj dá aj po stojačky, aj keď teda odporúčam skôr tie zavreté
oči, takže buďte na mieste, kde ste v bezpečí.
Dá sa to robiť cez obed.
Nie každému to vyhovuje večer, nielen kvôli unavé, ale napríklad,
ak sa dostanete do stavu vedomia,
ktorý je charakteristicky tým, že má väčšie množstvo alfavoln,
alebo vyššiu amplitúdu v hladinách 7,5 až 12,5 Hz,
tak v takomto stave vedomia sa nedá zaspať.
To je veľa ľudí, si myslí, že meditácia, alebo teda konkrétne alfa v vôzovkách hladina,
je taký ako oddychnutý stav, chill out pred spánkom, ale nie,
to je práve to, že sa s ním nedá zaspať.
Taký fun hack, mnohí z vás, keď chcete
zaspať, tak počítate ovečky a nudné počítanie, ja neviem, od 100 do 0,
alebo od 1 do 100, alebo derivácia funkcie 5x na 9 plus 4x plus 8,
všetko takéto nudné mechanické počítanie znižuje alfavlný.
A keď počítate ovečky, ktoré si predstavujete, ja teda nemám vizuálnu predstavivosť,
takže ja si neviem predstaviť ovečku tak dobre ako vy, Ale ak by ste to vedeli,
tak aj predstavovanie si nejakých takých kvázinudných repetitívnych objektov
spojené s počítaním znižuje alfavlny a preto dokážete zaspať.
Čiže meditácia pred spánkom takéhoto typu, ktorá zvyšuje tie alfavlny, nemusí byť ideálna.
Ak chcete robiť ten jogový spánok a takéto úplné uvoľnenie, tak to napríklad
môžete robiť aj pred spánkom.
A dá sa to robiť kedykoľvek, ak je vonku použiteľné počasie,
tak napríklad dobrý hack je na miesto toho, aby ste išli sa nájsť do kantiny, je kúpiť si sushi.
Ísť do parku, sednúci na lavičku, nechat na seba svietiť slnko,
to je teda princip no extra time,
pretože chcete byť na denom svetle, O tom si povieme viac v budúcom podcaste,
ale určite nebuďte celý deň zavretí dnu. To svetlo je brutálny biohack.
A ak na vás cvietí svetlo, dáte si 15-minútovú meditáciu, spapkáte sushi,
môžete ísť naspäť pokračovať tam, kde ste chceli byť.
Je to zároveň výrazne príjemnejšie ako na firmných WC.
A nevadí, že sú okolo vás ľudia, nevadí, že vás niečo ruší, lebo rušenie znamená,
že si môžete uvedomiť, že ste vyrušení a vrátiť sa naspäť. A.
A to je vlastne aj posledná otázka k tejto téme, pretože druhá otázka,
ktorú mám zapísanú, je, že ako monitorovať, či sa zlepšujeme.
Takže nás čaká už iba posledná časť podcastu.
V ďalšej časti vám teda poviem, alebo v nasledujúcom podcaste vám poviem niečo
o biohackerských meditačných technológiách,
ale ešte sme tu mali podcast s Peťom Nemčokom a rád by som prešiel na časť,
kde si povieme o value for value.
Takže pre tých z vás, ktorí ste počúvali poslednú epizódu s Peťom Nemčokom o
tom, ako sa stal kreslenou postavičkou a o decentralizovaných autonómnych organizáciách
pomocou Podcasting 2.0.upky,
tak ste mne poslali dokopy 3745 satoshi,
bolo vás 6, takže bohužiaľ veľmi málo z vás stále používa podcasting 2.0.
Tu je apel, vyskúšajte to, napríklad appka fountain.fm.
Vám umožňuje, aj keď nemáte žiadne bitcoiny,
si nabiť nejaké drobné satoshi pomocou Apple Pay a Google Pay,
čiže priamo s appky jedným klikom si ju viete dobiť a viete so mnou komunikovať,
a nielen so mnou, ale aj s ostatnými podcastermi v tejto novej paradigme Value for Value.
Dokážete s nami komunikovať, takže budem rád, keď to viacerí z vás vyskúšate
a budete streamovať saty alebo boosty.
A tých šesť užívateľov, to bolo jeden z nich, ktorý teda nemá nastavený username,
takže má user a nejaké číslo, povedal, že skvelá téma vďaka za informácie a skvelý rozhovor.
Užívateľ písom povedal, že síce je to zatiaľ mimo mňa, ale dobre sa to počúva.
Prvý užívateľ poslal 490 satov s tým bústom.
Ten užívateľ písal 147 satov.
Ďakujem aj užívateľovi RZL-ník.
Nebudem ho deanonimizovať, ale je to celkom deanonimizované.
Od neho prišlo 2040 satov.
Samozrejme rovnaké množstvo satov a dostal aj priamo Peťo Nemčok ako host.
Ešte sa pozriem, lebo nie všetci počúvate tento podcast v takom poradí,
v akom vychádza, lebo niekto si neskôr vypočuje staršiu epizódu,
tak nejakí užívateľia počúvali ešte podcast s Pavlom Šimonom,
takže nedávno prišlo 274 satov, ale pozriem sa na správy, ktoré som ešte nečítal
a myslím si, že ja som čítal všetky.
Takže tak.
Odporúčam, predtým ako začnete meditovať,
tak si vyskúšať nejaké,
nájsť nejaké vedené meditácie, prípadne si
vypočuť Jankin podcast Mama Sitam
na stránke mamasitam.com je to
teda Loving Kindness meditácia oslovuje mami
ale môžeme všetci sa
v sebe vyvolať svoju vnútornú mamu takže kľudne si to dajte aj keď nie ste mama
a ak budete tento podcast streamovať cez Value for Value,
tak nejaké Satoshi dostane aj Mariana za to, že nám prečítala úrivok z knihy
Polarozemerka The Breaking Dawn.
Odporúčal som vám aj knihy, jednu knihu, ale odporúčam obidve,
od Andrew a Gallimora, jedná sa volá Reality Switch Technologies.
Je o tom, ako fungujú psychedeliká, ale je hlavne o tom,
ako funguje vnímanie, ako funguje mozog a ako vlastne mozog vytvára ten náš
prežitok tohto sveta a ako vzniká.
To, čo my vnímame ako život a ako náš zážitok tohto života.
Druhá je o vnímaní a o fyzike, tiež o psychedelikách.
Obidve sú super, druhá sa volá Alien Information Theory.
Odporúčam, sú veľmi pekné, pekne graficky spracovaná, odporúčam ich ako fyzické
knihy, čo teda často nerobím, lebo radšej čítam e-booky, ale tieto dve knihy
naozaj odporúčam papierov a odporúčam ich prečítať.
A odporúčam samozrejme prečítať aj celú knižku The Breaking Dawn.
A tým by som tento podcast ukončil. Ešte posledná vec na záver.
Náš prežitok je veľmi zásadne ovplyvnený našim mindsetom.
Ako vnímame svet, ako máme nastavené naše vnímanie.
A aj v meditácii dokážeme s týmito mindsetmi pracovať, vnímať ich,
hľadiť ich, vylepšovať ich. a preto je to podľa mňa dôležité pozornosť a mindsety.
Moje knižky sú väčšinou o mindset hackingu, aj keď sa venujú technickým témam
ako kryptomenie alebo teoretickým konceptom ako neistota.
Väčšinou je za tým nejaký mindset, ktorým sa to celé dá vyhackovať.
Takže hackujte mindsety, hackujte pozornosť a vyskúšajte meditáciu. Ďakujem za pozornosť.
Ďakujem za pozornosť.