Vítajú vás reči vesmíre, živote a vôbec v tejto epizóde s Pavlom Ptákom alias
Wilderom a vlastným Švecom sa budeme rozprávať o slobode a o rôznych cestách k slobode,
a by dvaja sa vám predstavia, takže ich nebudem teraz predstanovať, ale poviem vám,
prečo ma napadlo, alebo teda prečo som spravil tento podcast,
napadol Zuzku Halíkovú spolu so mnou a bola na to super príležitosť, lebo aj Vilder,
aj vlasti Milošvedc mali rozhovor, panelovú diskusiu práve so Zuzkou Alíkovou
a ešte s Lukášom Steinigerom na konferencii CryptoVestibul o tom, či potrebujeme štát.
A prišlo mi to ako veľmi zaujímavé spojenie ľudí z rôznych komunít a rôznych prístupov,
teda všetkých zúčastnených pri paneli, ale aj teda hostí podcastu,
pretože Pavel Úpták, ako iste viete,
je kryptoanarchista, digitálny nomád,
takže má taký technologický a globálny pohľad na slobodu a vlastnímil Švedc
sa baví s komunitami a s ľuďmi z úplne iného pozadia možno a venuje sa im,
diskutuje v ich jazyku.
Takže zajímavé, že som sa s ním doteraz nestretol na žiadnej konferencii,
žiadnej diskusie, nič podobné, aj keď ho teda registrujem a viem,
že robí takéto zajímavé veci, píše knižky a tak ďalej, takže verím, že vás to bude baviť.
Ešte predtým, ako strihnem rozhovor, tak vás chcem pozvať na retreat Hacknisa.
Tentoraz sme sa ho rozhodli neorganizovať na jeseň, ani v zime, ale na jar.
Takže bude až na jar, 2026, ale chceme dať dostatočne včas vedieť termín,
aby ste si ho mohli dať do kalendára, ak teda chcete ísť.
V prípade nám napísať, že čo by ste sa chceli na takomto retrite a k ní sa naučiť
a dáme vám vedieť, keď bude táto informácia, aby sa k vám dostala hneď, ako bude dostupná.
Takže sa môžete prihlásiť, buď tak, že nám dáte svoju e-mailovú adresu alebo
sa pridáte do signálov skupiny retritu.
Ktorá je announce only, teda nebudú tam ľudia čatovať spolu,
iba sa tam pripoja a písať a môžu len admini, čiže ja a Mariana.
Takže ak vás to zaujalo, tak chodite na stránku retreatu, je na hackyourself.io
lomítko retreat a nájdete to samozrejme aj pod týmto videom.
Okrem toho bol festival Lunar
Banku a postupne zverejňujeme záznamy
z niektorých prednášok zo všetkých prednášok bude záznam a z niektorých bude
a nájdete ich na stránke Lunarpunku na lunarpunk.cypherpunk.today tiež nájdete
pod týmto videom a myslím,
že tieto záznamy sú veľmi zaujímavé a že vám niečo dajú, dúfam,
že sa vám budú páčiť a Lunarpunk festival by sme chceli ešte do konca roka urobiť
takže sledujte buď stránku alebo nostru účet,
tú nárpanku, alebo sa vám o ňom pokúsim dať vedieť, keď budem ten termín vedieť.
A napríklad cez newsletter tohto podcastu, do ktorého sa môžete tiež pridať
na juraj.bednar.io lomitko newsletter.
Takže poďme už na ten rozhovor a na záver si prejdeme ešte value for value a vaše boosty.
Vítajte v ďalšom vydaní podcastu Reči o živote vesmíre a vôbec.
Ktorý vznikol tak veľmi spontánne.
Nachádzame sa na lúčke pri parkovisku Domu odborov, čo je podľa mňa ideálne
miesto v Žiline, čo je ideálne miesto na nahrávanie takéhoto podcastu.
A máme tu vlastia Šveca a Vildera Palaluptáka, ktorého sme už mali v podcaste niekoľkokrát.
A vzniklo to preto, lebo vy dvaja
ste boli v paneli, kde bol aj Lukáš Steiniger, toho som sem nezavolal.
Nemáme dosť mikrofónov a máme veľa ľudí, ale Lukáš je tiež super,
z toho by som tiež niekedy vyspovedal.
Ale bavili ste sa o, neviem, ako sa to volalo, Sloboda bez štátu,
alebo niečo také? Či potrebuje štát.
Modrovala to Zuzka Lalíková, ktorá sa na vás pripravila, dávala vám super otázky.
A mňa zaujalo vlastne to, že ty sa vlastne bavíš s ľuďmi o slobode a máš taký
špeciálny a o dosť iný spôsob, ako im ju podať, ako máme my dvaja.
Takže sa chceme niečo naučiť o tom, ako vlastne vnímaš tú slobodu a ako o nej
komunikujš a ako o nej komunikovať.
Čo sa týka komunikácie, tak ty si napísal niekoľko knih na túto tému.
Tak možno ich tak len z rýchlika predstav, že... No to asi nebude z rýchlika. Nevadí.
Tento podcast má kľudne cez dve hodiny, takže ak sa neponáhľate,
tak máme času, koľko chcete.
Čiže to vzniklo z toho, že ja som bol vždy nejakým už od detstva,
som pociťoval, že volačo tu nie je v poriadku.
Vlastne ja som bol taký slobodomyslený človek aždy som sa...
Ono sa prejavovalo tak, že som bol odpor k autoritámu.
Niekedy nevysvetliteľný. Vítaj v kľube.
Prečo by som mal včetku poslúchať, ako ja som to nerozumel, už ako detsko.
A po tomto dospelom veku som pracoval v jednej firme, kde som dosť často chodil na služobé cesty autom.
A pri jednej, ak v noci som si púšal rádio samozrejme, aby človek nespal pri tom valonte.
A počúval som tam správy, to je vlastne štárte, veľk o tom hovorím.
A počúval som tam správy, kde redaktorka hovorila, že nejakí dvaja výrastkovia
sa vlúpali starčakovcom do domu a chceli ich vykradnúť ako ukradnú peniaze ale
starčakovcov zobudili,
tí sa zobudili došli do kuchyne a títo výrastkovia ich bydoch zabili a ukradí
im 20 eur a tá redaktorka sa tak zamyslela a povedala, že to je hrozné zabiť človeka za 20 eur.
To je jasný, že to je hrozná. Ale ja som potom v tom autie išiel a rozmýšľam,
že a zakolko eur by zabil človeka štát, keď nezaplati dane.
A napadol mi príbeh v tom autie, že od človeku, ktorý teda odmietol zaplatiť
daň, ale do dôsledkov, teda bránil sa exekúcii so zbraňou v ruke.
A vlastne bolo to len 600 eur, preto sa aj kniha bola 600 eur.
A dopadlo to, ako to dopadlo, nechcem to hoveť dopredu, keď nechcem to kúpiť
tú knihu, ak mohla go zaujíme. a pôvodne to mali povietka.
Ako chlap nezaplatil, ako dopadov.
A ak som to písal, tak vlastne sa z toho zrazúbila noveľa a potom román,
kde som sa snažil myšlenky slobodného trhu a anarchokapitalizmu vtesnať do príbehu.
Takže nebolo to ako faktografická kniha, alebo to v rozhovoroch,
on zažíval nejaké veci a tam sa vlastne on nejako precitol a začal rozprávať
o tej teórii slobodného trhu.
Vo veľké miere to je môj príbeh a autentický.
No a keď som tú knihu dopísal, tak môjim cieľom bol snom, že napísať knihu.
A hotovo. Tak som ho dal na hardisk a zabudol som na ňu.
A potom asi o rok som čítal od Johna Irvinga román, asi neviem,
teraz spomenul názov, kde píše ako spisovateľ o spisovateľovi. Neho príbeh.
Ak ste čítali, pomôžte mi. A tam bola taká jedna veta, že
že je mľúto ľudí, ktorí niečo napíšu a potom to schovajú pod postiel a zbabelosť
im nedovolí to uverejňovať, aby neprišli k nejakému újme psychologické,
nie od tých ľudí, čo sa mi to nepáči. A ja hovorím, ja som zbabelec.
Tak som to vytial z toho harddisku a začal som to na Google Drive uverejňovať ako na blogu.
A prešlo možno, každý útorok som tam dal jednu kapitolu, vám tuším 16 zige.
A po nejaké 5. kapitole sa mi ozval vtedy neznámy človek pre mňa,
Robko Sege, a povedal mi, páši, mne sa to páči, ja by som chcel vydať.
A ja v tej myšlienke anarchokapitalizmu, kde neexistuje autorské právo,
hovorím, tak to kľudne vydaj.
Napíšam svoje meno a kľudne to vydávaj, ako mne to na tom nezáleží,
ja som si chcel kňu iba napísať.
A on mi bol, nie, nie, tak to nie, tak to nie, to nemôže byť,
ja ťa potrebujem a vás potrebuje, že som si vykali.
Takoviec to padlo a ten zámer bol čistý. Ja som chcel napsať knihu,
ja som nechcel ani zarobiť aj nič, ale bol čistý zámer.
A preto, že bol ten zámer čistý, tak sa zrazu začali rojiť ľudia,
ktorí mi to robili zdarma.
Redakčné úpravy, editorské, opravy chýb.
Ako perfektní ľudia došli a začali to robiť.
Obálku, grafiku, to všetko som mal akože z dobrej vôly od tých ľudí,
jedine, že začo som platil, bola tlačiareň.
Mieš toto 800 eur za 200 kníh, vtedy ešte za takú cenu, aby to bylo drahšie.
No a distribúciu, to som si vydúpal, o to môj priateľ, distribúcia nebude predávaním,
ale bude knihy dávať do ruky ľuďom, čo pôjdou kolo mňa.
A vnútri bolo taký listoček, keď sa vám knia páči, tam pošlíte na účet nejaké peniažky.
No a mne sa vrátili aj teda Satoshi, aj eurá, takže som zaplatil tí tlačiary.
Takže ono to bolo akože OK.
Prvej sa predal nejakých 400 kníh, 200 plus 200, ako dotlač.
No a samozrejme tam som napísal aj kontakt na mňa ako autora,
že teda ak vás niečo bude zaujímať, tak mi napíšte.
Ľudia mi písali nádherné spätné väzby. Ja som rástol, neudržíš to ego proste,
nevíš to udržať, tak som rástol.
Ale objavilo sa tam, veľa ľudí sa objavilo názory, že dobre vlastne,
tak povedal sa nám, aký je ten systém zlý.
Ako na figu. Ale čo ďalej?
Tak som si sádzal a psal druhý román, ktorý sa volá 72 schodov a je to vlastne
o jednej z ciest, ako sa dá dostať zo systému.
Tých je desiatky. Jednu cestu má pálko, druhú cestu môže mať bezdomovec.
Lebo to je cesta tiež do slobody.
Tam spí v kartóne a žije zo zobračeniek. Je to cesta zo systému.
A toto bol jedna z ciest, kde si jedna pani kúpila niekde na vyhnalové chatu
a tam vytvorila komunitu.
No a keď som dopísal, tak som to zase distribuoval nejakým spôsobom No a keď
som dopísal, to kniha už distribuoval tak mi brat volal, mladší brat mi volal
a hovorí, dlá som spravstvou trilógiú,
Ahoj, dlá som trilógiú, čo, o čom trilógiú Tak ne, uzavri to nejako,
nejaké skify Tak som napísal posledný román ten sa hlá 4,5 dňa A vlastne je
to román, ktorý sa nezaoberá kolapsom systému, ale zaoberá sa stavbou.
V tých rújnách. Ako by mohlo zniknúť poistovníctvo, ako bezpečnosť,
ako polícia a tak ďalej, bankovníctvo.
Tak som dopísal a teda distribujem mu už len, nemám tomu nejaký marketing.
Takže kto ma pozná, tak to objedná knihu, kúpi si ju a teraz špekulujem,
že ako to spraviť do marketingu a ako to dám dať.
No ale najvtipnejšia na tom bolo, že prvá knia som bol 600 eur a ja mám rád
čísla. Tak druhá som bol 72 schodov a treťa 4,5 dňa.
Ale najväčší forbov toho, že tá knia A 60 eur bola jasná už aj z toho príbehu,
že je to dane zaplatí na 60, 70 do schodov, najprv som sa 64 schodov,
tam mi ten kamoš hovorí, to je akým by si bol aj ťák, to je voľať čo ide,
voľať iné číslo. Tak sme si mysleli 72.
A čtvrtý Román reku, už keby sú dve čísla, tak poďme, že nejaké súvisí to číslo.
Tak samozrejme prvý čas, že dá poďme sčítať. A hovorím, Robo,
ale 88 to nie je moc dobré číslo.
Dneska to súčet. Robo, očkaj. len 4,5 x 16, 72.
Tak 4,5 dňa. Takže to bola kniha,
kde najprv vznikol názov a až potom som špekulal, dobrá, čo 4,5 dňa.
Tak som hlavné hrdiny umiestnil na 4,5 dňa na nemocničie lôžko a vzpomína na
časy, ako sa ten systém vybíja. Takže takto to celé dopadlo.
A potom som napísal ešte román na kriminálku, som napísal, ktorú som ešte neuverejnil.
A mňa to baví takéto písanek, ktoré nemám čo robiť. a zaujímavé na tom bolo,
že 16 eur som napsal za 2 týdže cez Vianočné sviatky.
60 eur to trvalo troška dlhšie, až 4,5 dňa to už najedzokšie,
lebo... Nie 4,5 dňa. 4,5 dňa to bol posledný. Ale že netrvalo ti to 4,5 dňa.
Ale ono to trvalo tak, že mi nejaký chytí písanie tak potom píšem,
len potom mu boli zápistia ale píšem a to trvalo tak, že asi pol roka,
takže mesiac som písal, potom som 4 mesece nepísal a potom za mesiac.
Takže čistý čas, tak do mesiacu.
Posledná kniha. Takže toto je história týchto troch kníh, trilógie,
ktorá sa predáva ako tak. A asi najväčšie prijatie ma ta 16 eur.
Lebo to bolo vlastne, mal som dost takých reakcií, ľudí, ktorí hovorili, že.
Ja som to vôbec nevnímal, ja som to vôbec nechápal, že toto žijeme to takéto
hrozné žijeme a keď som tam napríklad vysvetlal prečo by,
prečo sú automové zbraj neefektívne, že to môže len štát používať,
lebo to obrovská udržba a to že lacnejšie máš namontovať niekde izobarickú komóru
a posídu do vodu nejaký JET, ak tam automovko sa hroziť tak to ľudia pozerali,
to nemyslíš vážne a najväčšia sranda, taký najväčší ten, nie sranda,
ale najväčší ten taký nepochop bol vlastne úražka nácti.
Ja som tam v knihe písal, že to, čo si o tebe ľudia myslia, to je v ich hlavách.
Takže nemôže to teba poškodzovať. Poškodzovať to ľudí len tí,
čo si to myslia. Takže to tiež, kurde, tak som sa to ikdy nepozrel.
To bola také, tá 600 eurie vyzerá byť taká najvhodnejšie prijatá.
A je to preto, že ľudia vlastne lakšie identifikujú, že v čom je problém a už
sa trochu boja rozmýšľať nad tým, že ako z toho problému von.
Nenapadne toto. No, že nenapadne, ale že si to ani nevedia predstaviť.
Nie, nevedia si to predstaviť, že spojíci to nevedia. Keď som rozprával o veci,
ako školstvo povinné, keď som to kritizoval v tej kynie, povinné školstvo, zdravotníctvo,
tak vlastne ako najčastejšie som stretával s tým, že ľudia nerozumia tomu,
že služby, ktoré dnes poskytuje štát.
Neznamená, že keď štát zanikne, tak zanikne služby.
Toto je najťažšie asi prijať, že no a kto bude stávať cesty?
Však ľudia dnes. Aj dnes stávajú cesty ľudia.
Z tohto hľadiska, čo podľa mňa jedna z vecí, ktorá najviac otvára oči, je cestovanie.
Lebo keď cestuješ, tak vidíš systémy, ktoré fungujú úplne, úplne inak a pritom
je tam podobná alebo rovnaká dostupnosť služieba, ako má preto.
Že v typický prípade, že povinné zdravotné poistenie, to akože mimo západného
sveta nikde nefunguje, hej že a nie len, že povinné zdravotné poistenie,
vo väčšine krají nefunguje povinné zdravotné poistenie,
je teda dobrovoľné a napríklad v Paraguaj nie je ani povinné poistenie auta
a to si ľudia normálne mysleli, že keď si nebudeme platiť povinné poistenie
auta, že tu skolabujú auta na cestu, tak celé to nebude fungovať a nič také sa nestalo.
A normálne, že ľudia, keď sa z seba nabúrajú, tak sa môžem dohodnúť.
Normálne sa môžem dohodnúť a všetko funguje. Normálne všetko funguje.
To znamená, že vlastne, keď človek cestuje, tak uvidí veľmi veľa systémov,
kde veľa vecí, čo tu mám povinné, nie sú povinné.
A všetko funguje. Ja som teraz strávil prvé leto tohto roka v Uruguayi a boli sme v takej dedinke.
A prišli sme tam a prvé, čo som si všimol, že som šoferoval a Waze povedala,
že podhol reported ahead, že diera onom, čo už bolo asi po takej 50.
Podhol, lebo tam proste nebola cesta reálne, hej, bolo tam akože kusie,
A tak som sa zasmiel a šoferujem si a hovorím si, že však tu už nie je ten štát,
hej, že tu nikto nestáva cesty, je tu proste.
A normálne vysmiať tí ľudia, každý šoferuje po dedine, nikomu to nevadí a všetci
sme boli šťastní, strávili sme tam mesiac, každý deň sme šoferovali po tej neceste.
Mne závrhujú najviac tá, tá, a to tiež ľudia, akože keď som s bavil s tými ľuďmi,
tak oni vlastne nejde o to, že by boli, že to nechcú prijať,
alebo že by boli hlúpi. im to nenapadne, také tie nuásy.
Vlastne on mi hovorí, keď sme maliť diskusie, sa ho pýta, že dobre,
ale kdo by zabezpečal poriadok, alebo kdo by sa staral o slabých?
A tieto otázky evokujú predstavu, ktorá je v mnoho ľuďoch zakorená, že štát to robí.
Vlastne, kdo sa bude starať o slabých? Ale dneska sa nikto nestará o slabých.
A to zdravotníctvo je to isté. Kdo bude poskytuť zdravotníctvo?
Však dnes neposkytuť zdravotníctvo.
Že vlastne, že tá indoktrinácia v tých škoách je tak nastavená,
že človek si v tom presvedčení, že teraz to funguje, lebo to je štát,
ale ráne toto nefunguje.
A to je... Ale cesty máme dobré. Ano, je ráne. Čiže sa môžem na tom,
že my mám napríklad, že veľa klientov, ktorí spravia ten opt-out a.
Prvú vec, čo si všimnú, že keď si prestanú všetko platiť, že sa prakticky nič nezmení.
Že vlastne stále rovno ako dopláca, zále si platí za to súkromného lekára,
ako si platil to je tým dobre, tak akože pár eur nedostane pre platené rejky, zaplatí o 5 eur viac.
Ale vo finále sú prekvapení, že vlastne zdravotníctví stojí viac menej tak si
to ako predpíjme, že je to malý rozdiel. Alebo výrazne menej. Alebo výrazne menej.
A potom vlastne, a to isté školstvo, že ja poznám proste rodičov,
ktorí deti chodia do štátnej školy a oni si za všetko priplácajú tie deti, za úplne všetko.
Takže vlastne tam nevidíš tú pridanú hodnotu túto štátu, že vlastne už teraz
si za všetko platíš, tak na čo vlastne je ten štát, keď si už teraz vlastne za všetko platíš, že?
No, ono je to, keď sa začal podomá, keď sú knižku písali, tak som trošku začal
pátrať, že ako to vlastne je.
A ma zarazilo, šokovalo, aj keď vieš, ono to vie, že nie ako napodvedomia,
ale nevyrazí ti to do toho vedomia, že vlastne platenie daní nie sú účelové.
To znamená, že nemôžeš reklamovať.
Že za cestu to diera, tak reklamujúť, a to bolo pre také šokujúce zistenie.
Zistenie, to uvedomenie, sami sa to vysvetli, že niekto na pozadie vieš,
len nemáš to tu vpredu, v tom mozgu.
A pre to tak šokujúce je to uvedomenie, že ozaj, že vlastne ty nemáš šancu,
zaplatiš 63% zo svojich príjmov do štátu, ale nemôžeš príť za ním a povedať,
že ja k čistiárniu, vyčistili sa mi za kabát, vrátim peniaze.
Nemôže, vrátim peniaze, lebo som otroval nápravu na ceste.
Nie sú účelové, že ty vlastne nemáš nad tým peniazmi žiadnu moc. Vôbec žiadnu.
Napríklad v Švajčiarsku, keď si ľudia v dobrovoľne odhlasovali zvýšené danie,
aby mohli postaviť nejaký tunel, tak štát normálne postavil tunel a peniaze,
čo zvýšili, vrátil náspäť.
Tak by to malo byť, akože čo sa nemine na koncu roka náspredí,
pásne, občanom vlastne všetkým akože, čo budem robiť peniazm,
takže toto je to zne veľmi všipné, ale tak by to malo byť no mne,
ja zistenie teda potom ako som spravil z veľkej časti opt-out,
tak u mňa bolo zistenie to,
presne to čo si ty vravel, že vlastne všetko funguje ale vlastne keď sa o tom
bavím potom s ľuďmi tak oni si myslia, že ja mám teraz nejaký strašne komplikovaný život.
A ja im hovorím, ale ja som to nerobil preto, aby som si skomplikoval život,
že mne sa život zjednodušil, že ja zrazu nemusím vyplňať nejaké formuláre,
proste nikto po mne nič nechce, všetci mi dajú pokoj, ale všetko funguje zároveň.
Dokonca lepšie, na výkaj vyššie postupná slavanského zdravotníku.
Presne tak. Takže to je akože tá predstava versus realita je úplne a ja nechcem
všetko hádzať na indoktrináciu alebo proste nejaký ten vzdelávací systém.
Ja si myslím, že vzdelávací systém má oveľa menší dopad, ako väčšina ľudí vníma.
Ale je to také.
Také vzdelané vnímanie reality.
Hej, že to je to, na čom sa ľudia zhodnú, ako keby sú napojení na podobné hodnoty,
na podobnú vieru, ako veci fungujú.
A podľa mňa to nie je aniže vzdelaním, ale to je očakávaniami,
ktoré sa v tej skupine ako emergentný
jau, že oni tam proste vzniknú a udržiavajú sa v rámci tej skupiny.
Toto je ale veľmi dôležité, lebo tá indoktrinácia, ani ja netvrdím,
že to, čo sa v škole naučíš, to dodržuješ, ale je tam ten nežšťastný základ.
A ty sa potom obklopuješ ľudia, o ktoré bolo aj to isté vzelanie,
bolo aj to istý pohľad na ten systém a je veľmi ťažké z toho vystúpiť,
lebo ja poviem taký príklad, možno pred desiatimi rokym bola taký sociologický
pokus, sociologický, áno,
pokus nejakej americké vysoké škole, kde nepovedia ľudom, o čo pôjde,
to bol základ toho, a nadájali ich vodou a zavrli také miestnosti, zavrli.
A majú tam vodu, pili, pili, pili, a boli tam asi 20.
A potom to organizátor onýže na vecko. A organizátor mi povedal,
že to bola vlastne tá pointa, že na vecko nech nepustí, ale že môžu povedať
ľudia, ktorí sa pošťa do gatí.
A výsledok bol, že asi 80 predstavky od,
že tá sila toho sociálnej zvyklosti, že on sa nemôže pocíkať domoha víc,
že normálne je to až do takej bolestí, že odpadli a potom sa vlastne že za zopár
ľudí sa dokázalo to spraviť, aby mohli odísť.
A toto je tá indoktrinácia školska, že tam to postavíš a to ťa potom drží v
tom v tých mantineloch a buduješ na tým, na tom základu budeš svoje poznanie,
vyberáš si z toho, čo vidíš a tá školska má túto negatívnu vplyv na vidieť.
Ale naručne na tom je, že tá indoktrinácia, ale veľká časť tie indoktrinácie
funguje v babom peku, takže vlastne potom, keď je ten človek najväčšie sformovateľný,
aký je to fakt, že najväčšie sformuje.
A tým pádom je veľmi ťažké, hej, ako.
Ako to slovenské príslovie, že ohýbaj ma mamko, pokým zame Janko, áno, a to je to,
že keď ten celý systém vlastne indoktrinuje proste tým rešpektom a vlastne tým
štátom v akékoľvek oblasti života, tak je veľmi ťažké sa to zbaviť.
A až taký tam je potom ešte taký ďalší problém, a ja si myslím,
že špeciálny veľký problém s tým majú inteligentní ľudia,
lebo inteligentní ľudia sa snaží byť za každú cenu nejakým spôsobom konzistentní
v svojich rozhodnutiach a snaží si všetko vysvetľovať.
To znamená, že im keď to nezačne, keď zrazu nárazu nejaký problém,
tak začnú to, začnú vlastne ulietať do nejakých úplne takých pozracionalizácií,
ktoré fakt už prestávajú dávať zmysel.
Víme, čiže napríklad je experiment, že inteligentní ľudia častokrát ľakšie prepadnú v sekte, napríklad.
Lebo si to pozracionalizujú, majú tú schopnosť pozracionalizácie,
čo menej inteligentní ľudia nemajú.
Takže ja si myslím, že v prípade toho etatizmu alebo toho štátu,
ja častokrát vidím, že vysokointeligentník ľudí, ktorí svoj intelektuál vyslovene,
využívajú na pozracionalizáciu toho, prečo ten šťát je potrebný,
prečo bez neho nemôžeme zpovedať a tak ďalej. Je to.
Kognitívna dizonancia bolí a ľudia to nechcú, ale ja nesúhlasím s tým, že,
myslím si, že keby sme vypli školy, že proste deti by nechodili do školy,
tak bola by tam nejaká zmena, ale podľa mňa tak do 20%.
Pred povinným školstvom tiež ako ľudia neboli prebudení a nevnímali to inak.
Myslím si, že ten dopad toho školstva, že ten tlak tej spoločnosti a tej spoločnej
viery je oveľa silnejší ako mimo tej inštitúcie,
No, ja vedem všetko. Asi som domyslel, čo chceš povedať, ale to je,
mne to pripáda, že si oddelil, ako keby to bolo časovo, že pred a po,
a zazom to máme iní ľudí, ale ja súhlasím s tebou, že keby teraz sa došlo povinného
školstvo, že naďalej to ide, a to je len dôsledom toho, že kde žijeme,
v akej bubline, s čoho ľudia, s ktorým sa rozprávaš.
To by možno bolo na 5-6 generácií, že vlastne, ako to z toho vyhrásta.
Ja som si neúplne istý, že by sme vôbec vystúpili z toho ani za 5 generácií.
Možno také dva dôvody. Jeden,
no akože zotrvačnosť, jasné, ale myslím si,
že teraz som čítal takú zaujímavú knihu, volá sa, že The Gift of Not Belonging,
napísal to psychiater a je to o ľuďoch, ktorý nazval Otroverti,
kde som sa ja našiel úplne a on vlastne pomáhal týmto ľuďom a on to vlastne
vysvetľuje tak, že ľudia sú štandardne napojení, on to volá taký, že Bluetooth.
Že taký nejaký, alebo sa to volá hive mind, akože mysel DAVU a že to potrebujú.
Že ľudia proste chcú sa obliekať tak, ako sa očakáva od ľudí,
že sa obliekajú, že sa nepočúrajú, ani keď im teda veľmi treba, radšej odpadnú.
A potom existuje veľmi malá skupina ľudí, ktorí nie sú nutne,
že proti tomu, ale proste sa na to nevedia napojiť.
Oni tomu nerozumejú. A oni sú, nie sú ani introverti, že to je,
že z takéto konferencie otrovert proste odíde hneď ako skončia jeho povinnosti, preto tu sedím.
Ale nie preto, že by sa bál ľudí, ale preto, že tí ľudia väčšinou riešia ten
akože najmenší spoločný menovateľ a ten otrovert sa nudí, hej,
lebo jeho nezaujímajú tie,
akože ten Bluetooth, ten Hivemind.
Ale zároveň teda, čiže,
Správa sa niekedy ako introvert, ale v komunikácii one-on-one medzi jednotlivými
ľuďmi sa normálne akože baví.
No a práve cez existenciu ľudí, ktorí toto nemajú, som si uvedomil,
že väčšina ľudí to tak má.
Že ja to nemám, takže sa mi to ťažko chápe, ale ten spoločný Bluetooth,
ku ktorému všetci dospejú, on sa samoudržiava ono to nie je tým vzdelaním a
ono sa nedá s neho len tak vystúpiť že zrazu nie sú vstupy v mladosti takže
to je prvý dôvod a druhý dôvod je podľa mňa hodnotový,
že väčšina ľudí nemá také hodnoty ako my, im je to jedno oni nechcú slobodu,
alebo teda do nejaké miery chcú slobodu ale nie za cenu toho že by mali neistotu
alebo niečo podobné Čo myslíš?
A čo myslíte o mene? Ja by som trošku rozširil toto ešte.
Akže do nejakej takej evolučno-biologické roviny a tá rovina znie,
že keď máš primátor, napríklad čimpanzie, gorily a máš nejakú populáciu čimpanzových goril,
tak štandardné, pokým tam akože tých beta samcov je tam akože väčšina.
Tak tá evolučná najvýhodnejšia stratégia pre nich častokrát je vyslovene nasledovať
toho dominantného samca, alebo proste toho lídra.
A to aj v situácii, že častokrát nerobí dobré rozhodnutia.
A to znamená, že veľa ľudí, alebo libertariáno, alebo anarchisto si predpokladol,
že si myslí, že to, že v spoločnosti väčšina ľudí inklinuje k autoritám,
je vyslovene, že evolučná o charakteru, lebo to je proste tá,
lebo evolučne primáti proste,
akože beta samci nasledovali svojich lídrov, takže my sme len sofistikovanéšia
versia proste tej opice, ale v prícipe a ešte dokonca argumentujú,
že ak sa objavia niekde nejaký.
Anarchisti alebo nejaký libertárni, tak to je defchut deviacia, nejakým spôsobom.
To znamená, že ja si reálne myslím,
že ako ľudia, ako homo sapiens s našim biologickým backgroundom,
asi sme fakt odsúdení na to, že väčšina populácií proste tie autority,
ak ich nemá, tak si vytvorí a bude ich nasledovať.
A jedine, čo s tým dokážeme robiť, je vytvoriť si vlastný priestor a odísť do toho priestoru,
vytvoriť si tú práve spoločnosť a odísť tam, lebo ja si myslím,
že keď vytvoríš akúkoľvek spoločnosť kdekoľvek a je irrelevantné to vzdelávanie,
tak z titulu čisto našej biologické podstaty.
Tam proste budú nejakí voci a nejaký ďalší ľudia ich budú nasledovať, že to proste vznikne.
A ja si myslím, že to vyplýva z našej primátskej podstov.
To je jedná vec, ako súhlasím, lebo líder asi vždy v každom skupine,
nejaký líder sa vždy vyprofiluje.
A tam je ta hlavná asi, že dokáže na seba zobrať zodpovednosť za tých osadbých
ľudí. To nie každý dokáže, z zodpovednosť je sranda.
Preto ľudia nemajú vozovka hradie slobodu, lebo to je opatrčná strana minieť.
Zodpovednosť za to, to radšej nie.
A po druhej sme taký skôr stádovité, ako svorkové, svorkové spoločenstvo,
svorkový biologický druh.
A ja som to najkrajšie, že ak je to silné, som to najkrajšie videl na strednej škole.
My sme tam také výťahy, ktoré boli dva, keďže to bol vysoká budova a veľká kapacita
žiakov, tak boli stanovené tak, že jeden výťah bol na nepárne poschodia, druhý na párne.
Ale tie nepárne, že boli zamkuté dvere, ale bol tam múr, takže ty som mal dvere
na 1, 3, 5, 7, 9, 11 a druhý výťah mal múr na 2, 4, 6, 8, 10.
Takže keď zasekol, tak som počal múr.
Na dvere zabúchal, že že sprač na múr. No a ja som zbádal, že ja som klaustrofóbik.
Ale uvedomil som si dnes po nejakých týždňoch, že úplne inak sa cítim,
keď ideme dva v tom výťahu a úplne keď tam je sám.
Vlastne, že tá svorka, alebo ten, aspoň ten jeden, najvyšším, upokojoval.
Že aspoň to, takže znamená, že my nie sme ako narodní individualisti že nevieme,
zase nechcem povedať, generalizovať, možno sú individualisti,
ale že naozajme, že máme taký ten oveľa, taký ten vzťah to v spoločnosti,
že my sme vlastne vyšli zo svorky a upokojuje nás ta svorka a keď sa nejde líder,
tak ho nasledujeme, lebo ten líder to je preže z odpovednosť za seba a potom, čo je veľmi taký,
teraz troška vrátim k tomu etatizmu, že čo je veľmi.
Šokujúce, aj kdej knihe svojej prvej,
čo je také šokujúce, že tá subjektná teória je hodnot.
To je tak šokujúce, keď to začneš vysvetlovať, keď to ľudia začnú chápať, čo to vlastne je.
A napriek tomu, že nájdem človeka, ktorým to vysvetlím, to pochopí,
áno, je to tak, tak nájdeš tému, ktoré sú pre mňa tak podstatné,
že nielen, že nedokáže akceptovať tie hodnoty, tie subjektívne,
ale nedokáže ani si povedať, že to je to isté, ako pred chvíľkou povedal,
že áno. Ja to vysvetľa napríklad na obraze.
Subjekt a teória hodnú. Nie každý za píka sa milión. A to je jasné. To sme.
Kino, páčil sa ti film? Oh, hovadňa to bola. On sa páči. Nech sa ti páčil.
Ale v momente, ak prídeš napríklad, že ja by som nedal len cent na hneď za záchranu. Ja by som radšej dal,
Čo? Vlastne to, že principiálne je to tajsa situácia a on ho pochopí,
napríklad to mi nie dokáže povedať, počkáš, no tento princíp musí platiť pre
všetky situácie, takže má v sebe nejaký zakorenený hlboko nejaký jeden,
jednu tému, ktoré sa ne smíš dotknúť.
A potom je schopný, keď sa dotknú, schopný zvykujúť všetko, čo do tejho hovorí,
že aké to dobré, aké to je perfektné, takže toto je tiež druhá,
druhý taký bod, že máme v sebe také tie zakorenené, toto sú naše veci. A tých sa my je zákonané.
Ak si pamätáš na tú časť knihy Ľudskosť, čo sme oba vlastne čítali,
tak tam bolo presne spomenuté, že homo sapiens prežil práve kvôli našej schopnosti komunikovať.
A to, že ten autrujúzmus je biologicky zakorenený.
A že napríklad neandertálci tú schopnosť nemali.
Hovorí sa, že neandertálci de facto boli inteligentnejšie ako homo sapiens.
Mali väčší mozog práve na väčšiu lepku, ale boli autisti, znal,
že pohoľmi máne, takže síce boli inteligentnejší, ale nemali k tej komunikačnej
skuposti, nevedeli interagovať a nikam sa nepostupujú vlastne.
Celá civilizácia, ktorú tu máme je vďaka kooperácii. Áno, spolupráca.
Ja som, vy ste sa bavili na tom paneli o minarchizme a ja mám takú prúpovidku vždy,
keď sa bavím o minarchizme, že dobré, tak ako tí ľudia možno nie sú vnútorne.
Nejakým spôsobom zrovnaní s tým, že by nebol ten štát, že by zrazu zmizol.
Že z toho majú stres, ale zároveň teda chápu, že väčšinu veci,
ktoré ten štát robí, tak robí zle.
A od toho vlastne, keď sa dostanú k minarchizmu, tak od toho sa dostanú k tomu,
že mu nechajú robiť len tie najdôležitejšie veci, o ktorých vieme,
že ich robí zle, že súdnictvo a policie a tak ďalej.
Tak ja navrhujem vlastne na odstranenie stresu a odstranenie tohto problému
špeciálnu verziu minarchizmu, kde by sa štát staral iba o folklórne súbory.
Že by nerobil nič iné. A tam už zrobiť zle.
Že tam si robí v pohode, však môžu byť aj súkromné folklórne súbory,
ale že by sa staral o... Čiže nezmysel by, nemusíte sa báť, štát tu stále je.
Ale len proste nerobí tie dôležité veci, ktoré robiť nevie. Takže to je tá práca s tým strachom.
Ako prvý krok podľa mňa, že čo, ako to vysvetliť ľuďom, pre ktorých je nejaký
anarchokapitalizmus, utipická predstava a fakt si to neviem predstaviť,
že kam sa posunúť hneď teraz a čo vidíme, že hneď funguje, tak to sú mestské štáty.
Decentralizovať celú Európu, ako hovorí Hans Hermann Hoppe na 10 000 Lichtensteinsk
a bude to fungovať výrazne lepšie.
My hovoríme, že keď sa bavíme o filozofii vedomé školy, tak hovoríme, že.
Teraz mi to slovo vypadlo do paroma. Nie, subsidiarita. Áno, subsidiarita.
Vlastne vrcholný článok je jedinec. A ten má najväčšie práva.
A vzhľadom k tomu, že sme teda kooperujúce jedince, môže ten jedinec povedať,
dobre, ja neviem opravať cesty, tak zaplatím dedine 5 eur každý,
a dedina môže opravať cesty.
A dedina poviem, dobre, ale neviem robiť diálnice. Tak, zaplatíme ďalší 5 eur
na vyšší celok, a ten vy robí diálnice.
Ale pokiaľ napríklad ja gazda nejaký povie, ja im sa to nepovedie,
tak proste tady nepovedie.
Lebo jeho právomoc je najvyššia na jeho tom jedincom.
A mne sa práve najviac páči, taká tá, vieš, ono to je také, neviem,
nájsť dobre slovo, ale súčasnosti Európska Unia plnú hubu subsidiarity.
Ale len po štát. Ale subsidiarity je vlastne zásada, alebo základ subsidiarity je diec.
Pokiaľ my to nepochopíme, tak stále budeme sa motať v tom, že niekto má väčšie právo ako my,
ale my môžeme delegovať tie právo, to je práve nepochopenie narkopitalizmu,
že jedinci nemôžu, no nemôžu, lebo jedinice má ale právo a narkopitalizmu je
posunúť svoje práva na niekoho, kto už má širší rozhľad,
aby lepšie tie nejaké projekty zrealizovať.
Takže to je na tom... Ale nemôžeme delegovať na ostatných právach,
ktorých sami nemáme. No samozrejme, to je zásadný, to je základný povedať.
Poslanecká imunita napríklad, alebo čokoľvek iné. No reálne my to bežne robíme voľbách.
Posúvame právo, ktoré sami nemáme, posúvame niekoho iného a to je vlastne nemožné.
To je vlastne jeden z etických problémov, ktorý ja mám s voľbami.
No zase, akár som prečo na takú diskusiu, prečo nechodím voliť?
A to je ináč výživné. Ja inak, prepáču, ja inak ľuďom poviem,
že tak veľmi chceš, aby som išiel voliť, tak ja toho Kotlebu zvolím.
Zrazu potom netreba výživniť. Predab ti môj hlas, koľko zaplatíš.
Ja som sa v starých, starých dobách som dlho trápil s tým, že hovoril som,
že ja nechcem, aby mi niekto rozkazovať, čo mám robiť. Ja nepocitujem ten.
A vždy som dostal spätný argument práve taký. a presíčené spoločnosti,
a dlho som rozmyšil s argumentom, ktorý nie je napadnutia.
A napadol mi asi pred rokom a ten argument je, že ja nejdem voľbám preto,
lebo sa nedokážem byť množenie ľudí, ktorí prikazujú cez voľbu a parlament iným ľudím, ako majú žiť.
Takže ja nie som ten, čo vie prikazovať. Lebo keď si to otočil,
že nechcem byť ja napádaj, tak tam, vieš, to je spoločnosti,
čo je spoločnosť reálne.
Nechcem nikomu rozkazovať. A teraz som na tým posledný rok zistil,
že je to asi najlepší argument proti tomu ženiu s voľbám.
Ja vlastne používam úplne podobné, ak nie rovnaký argument a hovorím,
že ja nevolím preto, pretože keď volím,
tak zvyšujem pravdepodobnosť toho, že zvyhrá nejaký iný politický kandidát,
ktorý bude vynúcovať niečo oči ľuďom, ktorým nevolím. Tak presne.
To je jednoduché. A to argument nevieš napadnúť, bohuš o sebe?
To je proste, že ty de facto... Ja nechcem zvyšovať prajpust, ale legitimizovať.
Nechcem legitimizovať v nejakom demokratickom systéme ľudí, ktorí budú vynúcovať
niečo očiť tým, ktorý ho neobrejú.
U mňa je to o hlave, že ja sa na svet nejak pozerám a.
Proste ja vnímam predstaviteľov štátu ako zločincov.
A akože keď žijem v dedine a príde tam proste gang mafiánov a robia zle,
tak ja nechcem rozhodovať, že ktorý z nich mi bude robiť zle a čo si kúpia za
moje ukradnuté peniaze.
Ja proste akože nesúhlasím s tým gangom mafiánov.
Pre mňa je to že ja by som vlastne poškodil ako keby,
svojmu pohľadu na svet keby som si ja vyberal medzi tými mafianmi a ja hovorím,
že keď niekto hovorí a ten vieš, ale bol aspoň menšie zlo a jasné,
tak je šlachtist ktorý mi dá 25 palíc potom tu jeho,
guberdus jedí jeho vnúk a ten mi
dá 20 palíc, oj aký dobrý to mi dá iba 20 palíc no to je jasné, to je ako.
Voliť proste menšie násily voči ženám, hej?
Že to je také, že to je, že akože úplne nezbiežo, ale len tak trochu pováme, ne?
To je, ako to mne príde to isté, alebo napríklad, ja mám problém minimálne so
slovenským parlamentom, že za mne je jediný človek, ktorého by som intelektuálne,
morálne, eticky rešpektoval a bol by ich ochotný som naboliť, hej?
To znamená, že ja automaticky volím menšie zlo.
Ja tam nie, niekto to by ma dokázal rešpektovať akože v ničom, hej.
A tým pádom je to proste, som vťahnutý do nejakej takéto hry,
ktoré nechcem byť súčasťou a nechcem vôbec na to menej participovať, hej, že voliť.
Vôbec je proste ľudí, ktorých nechcem aj vôbec intervenovať, voliť mém život.
Vôbec si myslím, že to, čo robíme, tento opt-out je fakt super vec, podľa mňa,
lebo v princípe my si vytvárame robustný alternatívny,
priestor, kde moc politikov, alebo moc štátov, nejakým spôsobom minimalizujeme
a minimalizujeme ich dopad a naše životy. To je na tomto krásne.
A to je ďalšia téma, ktorej som sa chcel dostať, že každý z nás.
Libertariánov a anarchokapitalistov má nejakú predstavu, ty si o nej napísal
knihu, že ako by mohol vyzerať ten svet, ako sa k nemu dostaneme, je ďalšia otázka.
A čo viem povedať o týchto víziách anarchokapitalistov je, že žiadny dvaja sa
nezhodnú na tom, ako by to malo.
Hej, že David Friedman hovorí, že žiadny NAP, žiadny non-aggression principle,
že všetko budú kontrakty a právo sa objaví,
niekto povie, že OK, ale existuje prírodný zákon, princípu neagresie a tak ďalej.
Prečo vlastne mne sa páči tá kryptoanarchia a možno taká nejaká reakcia na vás,
že či sa niekedy dostaneme k slobodnejšej spoločnosti,
že kryptoanarchia vychádza ako filozoficky za anarchokapitalizmu,
ale nie je to vlastne filozofia, je to stratégia na to, ako obmedziť moc štátu voči jednotlivcovi.
A čo sa mi páči, na tom samozrejme je to zo spodu, nie z vrchu,
Aj keď teda väčšina z nás ten anarchokapitalistickú utopiu si predpokladáme,
že ona vznikne nejakým emergentným procesom, že to nie je, že príde teraz vodca,
zrušíš tádejne milej alebo kto.
Takže to je prvá vec, že je to vlastne akože strategia, ktorú môžem dnes robiť,
má okamžitý dopad na moju slobodu dnes.
Nie je to, že musím čakať, kým proste ľudia prestanú voliť zle,
alebo si niečo uvedomia, alebo niečo podobné.
A tretia, ktorá je zaujímavá, a s týmto už veľa anarchokapitalistov nesúhlasí,
že ja vlastne nerobím zle tým ľuďom, ktorí ten štát chcú.
Aj napriek tomu, že je to teda násilnícká organizácia, za 16 eur to nemusí dopadnúť
dobre, ale vlastne ja si uvedomujem, že tí ľudia ho chcú, ten štát.
A kto som ja, aby im povedal, že nemôžete ho mať.
Jasné, že teraz je tu taký konflikt, že dobré, ale...
Nie, nie, ja skôr nemám ten, ja som to konfliktom, ale toto je zaujímavé,
veľmi zaujímavé, čo sa teraz povedal, lebo ja o sobe nepoznam,
ale ty môžu poznáš, ja nepoznam Árho Kapitalistu, ktorý povedal, že možno zružiť štát.
Ako ja, on vlastne, preto je to, že anarcho, ANKAPu, my to furt neopakujeme,
ANKAPu sa nedá dopracovať voľbami, iba vzdelávaním a nasledovaním.
Vznamená, že ja teraz povedzme, že vytvorím nejakú komunitu niekde.
Nechajme nás na Slovensku, kde sa mi nejakým zázračným spôsobom podarí,
aby som len platil dať s pozemkou.
A ostatní si budeme sami doráboť, budeme sebestačne nejaký, ale ja naozaj ako
ANKAPák nepocitujem potrebu, aby som teraz išiel a ty musíš tiež byť takto žiť.
Vlastne to sa dá len príkladom a vzdelávaním.
Takže som prekvapený, že hovoríš, že to je konflikt. Ja vôbec ten konflikt nevidím.
A druhý bod, ktorý som zaregistroval, napríklad vôbec veľmi nerad používam prírodné
pravidla pre ANCAP. To nie je prírodné pravidlo.
Prírodné pravidlo, keď medveď zožrie zajáca, to je prírodné pravidlo.
Žiadne príciplne agresie. On príde, zožrie, zájca vybavená.
Takže toto je skôr také upravené prírodné pravidlo, kde sme si povedali,
ale tu sme sa len dohodli, to není nejaký prírodzené právo alebo zákon,
vzájde dohodli, že sa nebudem ubližovať.
To je aj tie Janka páci. Ale keď sa povedeš do prírody, tam.
Mravce pasu vožky, ako otrokári otrokov, keď včelie, do nejakej včelstva zablúdi
nejaký srčený, zlikvíduje včelstvo, to je príroda.
Kde sa tu samostali celý boj a my ako ľudia, ten homo sapien si povedať,
že OK, povedme od prvných pravidel, ale budeme sa snažiť vyhýbať tomu násiliu
a tomu násilie na ať Bohu.
Takže ako si toto hľadiska násilie je veľmi prírodzené v živočišnej ríši.
Takže... Aj otrokarst, aj otrokarst. To sme my ľudia, ktorí sme ktorí stvrdíme,
že sme humáni a zavadzame vlastne princípne ubližovania. Takže...
No, k tým komunitám to sa mi veľmi páči, lebo my sme vlastne tiež sa snažili
vytvárať takéto komunity.
A ja si myslím, že to je veľmi ťažké, že takéto komunity sa nedajú vytvárať, iba objavovať.
A preto som ale skeptický aj voči tvojmu prístupu vzdelávania,
že podľa mňa sa v tomto ľudia nedajú vzdelať, dajú sa objaviť ľudia,
ktorí majú hodnoty slobody vysoko.
Potom ich môžeš vzdelať, že OK, tak ako to funguje, na akých princípoch môže
fungovať slobodná spoločnosť.
Ale keď niekto nemá túto hodnotu, že napríklad chytíš štandardného komunistu, ten má axiomu životnú,
nikto nikdy nemôže byť hladný a o všetkých sa musíme postarať, tak
tomu podľa mňa neexistuje spôsob akékoľvek informácie akúkoľvek formu vzdelávania
mu dáš on proste cez tú axiomu nepojde čiže u mňa je vlastne aj všetko čo robím je že,
ten komunista tento podcast ak si ho pustil tak ho vypol po dvoch minutách to
je niečo čo proste cez neho nepredia A ja si myslím, že nás je menej ako 10%.
Aj to je podľa mňa veľa. Aj to je akože 5 dajme tomu, možno aj to je veľa.
Ale ak sa vieme navzájom nájsť, tak vlastne vieme pomôcť vzniku tých komunít.
A to mi možno ty povedz, že aký máš k tomu prístup a akým spôsobom...
Lebo ty aj vzdelávaš, hej? aj my vlastne vzdelávame, ale asi to nejde vlastne od začiatku.
Že nejde to prejsť cez tie hodnoty. Takže.
To nepretlačím. Ak tam nie je tá hodnota slobody, tak sa to podľa mňa nedá.
Ja by som s tebou súhlasil s tými percentami tých otvorených ľudí,
ale je tam ešte, a to je asi najväčšia skupina ľudí, ktorí sú otvorení,
len stačí ukázať. potom sú tí 5% alebo 7% tých komunistov.
Vlastne najväčšia, najväčšia v tom intervále, najväčšia množstvú ľudí,
práve tí, ktorí sa tým nezaoberajú, ktorým to nevadí, ktorí sa z toho nezaujímajú, ale niečo ich sere.
Nevedia čo. A niečo im vadí a nie sú nejakom, lebo treba nachovať rodinu,
treba zabezpečiť hypotéku, platiaň, nemá na to, ale reálne, keď sa,
keď ho chytí, začne to vzdelávať, tak on objaví to, čo ho štve.
A to je podľa mňa najväčšia skupina. Že sú slobodomyselní, potom sú tí ortodoxní
a ta najväčšia skupina je tá, ktorá.
Sa dá vzdelávať, ale musíš ich k tomu dotiahnuť jak konia k vôde.
Tak to som rád, že máš optimistický pohľad na toto.
A moje tiež optimistický, lebo aj do 10% slobodovyselných je fajn, keď sa nájdu.
Lebo ten sieťový efekt tých ľudí je brutálny.
A čo teda, čo tie komunity? Teda, že ako si myslíš, že sa vedia nájsť tí ľudia
a vytvoriť niečo, čo Čo funguje?
No, vieš čo my začíname, teraz sme ako vedomá škola, sme teraz úplne v plienkách
sme nezačali, my vzdelávame 10.
Rok, ale my tehto roku... Tak to nie je v plienkách.
Počkaj, my vzdelávame 10. Hej.
Ale čo sa týka komunitizma, teraz v januari sme dostávali taký komunitné centrum, dom, taká drevenica,
kúpili sme pozemok o rozlohe asi 0,6 hektára, nie je to veľa,
nie je to ani nálo, a navyše v dedinke, ktorá je veľmi málo obsadená.
Totiž tá dedina bola veľká, pretože tam bývali civilní zamestnanci vojenského
vysvývkového strediska.
To zrušili po revolúcii, takže tam dosť ľudí poodchádzalo.
Takže máme taká dosť, že dá sa s ňou pracovať.
No my teraz vytváraje tú komunitné centrum, chodí ak tam ľudia zatiaľ na vzdelávanie, na víkendovky,
ale my sme dva vlastníci toho pozemku, ako v registri zapísaných,
tá traja, a sme otvorení tomu, že ak chceš prísť k nám, postaviť si tu na ten
26 hektár domček, malinky,
dojdi, postav si mi od teba, nebudeme žiadne peniaze pýtať.
Jediné pravidlo je, že keď sa rozhodneš od nás odísť, tak všetko,
čo si tu urobil, tu zostáva.
No a teraz sme len v plienk, a to rozkrikovujem postupne, takže.
Samozrejme, toto je v porovnaní s Palom, čo robí, to je skôr také,
že stále sme závisní na tom, že či nás nikto objaví alebo neobjaví,
že nás došlapí sa na nás, že čo tam robí, nedošlapí sa na nás.
Ale keď sa došlapí, tak my nemají tam vieme ten život žiť tak, že,
tí ľudia, ktorí sú podobní tomu zmyšľaniu a keby je zrovna poodcházie,
tak je to zase, už môžu naštepiť iných ľudí nejakou myšlienkou a vytvoriť komunit,
ktoré potom budú spolupracovať.
Lebo ja hovorím, že keď aj robím teraz pre zmenu nejaké kroky,
tak to není otázka mňa výsledok, ale otázka môj pravnúkou výsledok, ale pravpravnúkou.
Lebo to je beh na veľmi dlhé tráte.
Takže takto ja vidím našu komunitu, ktorá sa vytvárame.
Ale tak dá sa zlepšiť sloboda aj tu a teraz pre tých ľudí aj tým vzdelávaním.
To je to povedal, že viacero ciest.
Cesta taká, ktorý odíde, kde sa dá zase ľudia, ktorí tuto chcú niečo zmeniť, lebo ich tu drží.
Napríklad moje, alebo zaoberieme sa aj rodinnými líniami našej náuke,
že vlastne človek si nese zo sebou aj zranenia pra, pra, pra, pra, deda.
Tak napríklad naša rodina ja a moji bratia, my sme mám v sebe vypestované strašne silné koreňa.
A možno niekto v našich predkoch niečím trpel, tak my to teraz liečime,
že ja si pamätám že nech som kdekoľvek či som,
Dolomitoch, alebo som v Paríž, alebo kde, tak ja vždy potrochňujem,
ja by som ušiel domov a to je ja si uvedom, že to je rodina,
rodina bolesť, alebo čo že ja si nemám pre sebe som nomád takže ja si napríklad
viem vyriešiť toto, ok, chcem byť slobodný chcem zaklániť, tak to záleží na Slovensku a,
nev tom zlom smysel závidím ľudia pálo, že to nie idú, kde chcú to ja nedokážem,
možno moje deti možno moje pravnúci budú takí a to nie je určite jediná strategia
ako podľa mňa sloboda začína v hlave, to je prvá vec,
ja by som možno zareagoval na to že keď si sa ty vyjadroval o tom že tých slobodomyslených
ľudí je relativne nízkej percentov.
Ty si mal na mysli asi, lebo odkazoval si sa na tú štúdiu toho Jonathana Haydna.
Haydna. Haydna, ktorý tvrdí, že de facto máme rovnú dané nejakú to chuť na slobodu.
Lebo a je to nejaké konkrétne percento ľudí, ktoré majú chuť na slobodu.
Ja s tým súhlasím, ale napríklad jeden z dobrých spôsobov, ako to rozširiť do
toho mainstreamu, je cez prosperitu, bohatstvo a ekonomickú slobodu.
K všetkým ide o peniaze, hej? Alebo všetky by boli bohatí a možno im stačí vysvetliť,
že halo, keď chcete byť bohatí, potrebujete viac ekonomické slobody, hej?
Takže podľa mňa na toto budú podľa mňa ti ľudia počuť, že oni sa zvezú,
že vôbec nemusia inklinovať k slobode, ale zvezujú sa na tom,
že im niekto vysvetlí, že toto keď bude, budeš bohatší.
Ešte ono, zimno by som polemizoval, že každý čo chcete byť bohatým.
Tie hodnoty sú, a ak bohactvo berieme materiály, tak s tým budem polimizovať.
Ak bohactvo berieme ako všeobecne, že niečo mi to priniesie, tak s tým ho súnosím.
Lebo ja napríklad nepocit, nechcem mať bavora alebo obrovské sídlo.
Ja chcem mať ľudí, s ktorým budem dobre komunikovať a pokojne budem jesť aj
maslo s chlebom a károvičku si dojíť, ale chcem byť z komunití,
ktorá... Tak nomádi fungujú s batohom, vieš.
A to je môj bohatstvo. Takže ak som myslel, bola sa všeobecí, tak som naše slovený.
Ale ja to vnímam napríklad, teraz som sa s niekým akurát bavil na konferencii,
s takou pani a hovorím, že.
Teraz prijmajú v úvodzovkách konsolidačný balíček, čiže zvýšenie daní a hovorím,
že to bude zase veľa klientov pre Liberation Travel.
A to nie je preto, že im ich štve proste, že zaplatia 200 eur ročne viacej.
To je preto, že vždy je nejaká hranica, kedy už aj normálnym,
dajme tomu podnikateľom a lepšie zarábajúci, lebo ich sa týka to zvýšenie daní primárne.
Tak im proste pretečie hranica. Hej, že aj keď bola tá transakčná daň.
Že tá transakčná daň vlastne, to reálne nie je veľa peniazy.
Keby zvýšili DPHčku o 2%, tak ako pre koho,
v akom biznise, keď máš maržu 1%, tak je to likvidačné,
ale že tí ľudia, ktorí na základe toho začali riešiť ten odchod zo slovenského
trhu aj svoj fyzický odchod niekde do nejakej inej krajiny,
tak to nebolo preto, že toto už bola suma, ktorá ich štve.
Ono ich to proste naštvalo principiálne, že už proste fakt mi dávajú najavo,
že ja som nepriateľ a preto odišli.
A to nie sú žiadne libertariani, to sú proste bežní podnikatelia,
ktorí to už proste fakt naštvalo a nie je to ani otázka podľa mňa teda konkrétne tých peniazí.
Je to proste otázka toho, že už to prekročilo takú nejakú morálnu hranicu, že toto už je fakt moc.
A odišli v očiach. Čo je zaujímavé sledovať, že v Librešu Trebo my máme vlny
zákazníkov, takéže také vlny rôzne a tie vlny závisia od toho,
aké nezávisia regulácie práve sklávať.
Napríklad my proste začali písať strašť veľa slovenských dôchodcov.
Čo sa deje? Prečo mi píšu, že chcem rezenť z Paragu?
A je to kvôli tomu, že na Slovensku neviem, či to zaviede, alebo chcú zavieť,
že človek, ak má veci ako 70 rokov, tak musí proste spraviť autoškolu,
hej, alebo nejaké skúšky, alebo niečo podobné, čo keď si vybaví rezidenciu vo
vodičách v Paraguji a môže tu jazdiť, tak nemusieť, hej, napríklad, hej.
To znamená, že ja vždy, kde je nejaká vonka, tak ja sa spýtam,
že haló, čo sa ste skválili?
Vysvetlíte mi, že akože, to znamená, a to je vlastne zaujímavé na to, že,
je až, to nielen to, ale si myslím, že na akékoľvek regulácií,
akékoľvek novej daní, na akomkoľvek nezmysle,
typu, že teraz Apple vydal nové sluchadlá a vlastne rovno najviac cool featureku
tých sluchadkov Európska únie, akože kvôli Európskej únie sú vypnuté a,
Ja si myslím, že to vytvára obrovský priestor pre všetkých podnikateľov a ľudí.
Ktorí môžu ponúknuť riešenie, ako tieto nesmyselné regulácie obís,
legálnym spôsobom teda, aby napríklad ten človek si sa nejakú inú rezidenciu
zvúšil napríklad tie sluchadla.
A to sa dá oveľa viac, ako si ľudia myslia.
Že to fakt to nie je, že teraz musíte odísť do Paraguaja, že veľa vecí sa dá proste...
Aj čo si všetci myslia, že toto rieši štát už len súkromná nemocnica je proste
príklad ja som zažil, lebo som 32 rokovú robu v obchode,
a to riešil čo materiálne a zažil som, tebe som to Pálko hovoril zažil som v
stretnutí s jedným Holandianom ktorý sa zalúbil do Slovenky keď na to študoval
a došiel na Slovensko pojem 35 ročný chlap Holandian pri na Slovensko.
A som mal som rokovanie a samozrejme odrokujem ale človeka zaujíma,
že aký je pohľad západňára na to Slovensko. On mi hovoril, že zažil to tri kultúrne šoky.
Ja si prvý suž nepamätám a druhý hovorí, že vlasto, oni, ja som rekonštruoval
dom, ten montážnik ma videl prvýkrát v živote, nevedel, kdo som.
A pravá otázka bola, nie, že ako to chcete, ale či chcem blok.
A podľa, to bolo ako šokujúce, a jakýže, a manželka musela vysvetliť,
čo vlastne sa pýta ten montážnik, čo vlastne chce.
Druhý však som zažil, že keď v
západnom svete ľudia nesúhľa sa s nejakým zákonom, tak idú pred parlament.
A tam húčia a vykrikujú, že to chcú zmenite. A vy na Slovensku?
Vy to ohebete. Vy to oklamete. Vám to je jedno. Vy to potom večer myslíte, obídete.
A on mi hovorí, že a vlastne vieš čo, to je oveľa efektívnejšie.
Ja som bol prekvapený, že keď skvalili na Slovensku transakčnú dan,
tak som bol v Latinskej Amerike.
A všimol som si môj príchod tak, že hneď ako som prišiel na Slovensko,
tak som musel jej servisovať auto a musel som ísť do umýverky a doteraz mi umýverke
aj v servise vystavili krásnu faktúru voňavú na firmu a platil som toho firmným
firmným kartou a teraz mi rovno z fleku povedali, že iba zakež a bez faktúry.
Takže pozerám, že to som sa i do akej energie dostal.
Sajte veľké firmy, ktoré sa to nemôžu dovoliť a je to malé, stredné, malé firmy.
To znamená, že akože vyslovene sme v stave podľa mňa, kedy.
Porušovanie zákonov, tie zákony sú už také drakonické, že to porušovanie zákonov
robia všetci. Doslova všetci.
Ja si myslím, že každý z nás od rána do večera, keď sa zobudí,
tak porušuje nejaké zákony. Ani o tom nevie. Ani o tom nevie.
Je to problematické preto, lebo keď každý porušuje zákony, tak sa to dá zneužívať
na cieľané útoky podčiť nejakým ľuďom samozrejme.
Čo sa deje napríklad v Irane, kde sú zakázané satelity a domácimi láčikovia ako psi.
A každý irančian má doma buď satelít alebo proste psa.
Takže keď ho koľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľkoľ si
kúpujete kávičku, tak podľa slovenského zákona,
keď platíte tým bitcoinom, tak by ste mali zistiť,
v prvom rade, za akú cenu ste ho kúpili.
Aká je aktuálna cena, ktorú používate priplatený, z toho rozdielu zaplatiť dan
zo zisku a 15% zravať na odvodu.
Zvôbec, keď nerobíte... A ty sa zvyšujú na 16. A ty sa zvyšujú na 16.
Fakt sa zvyšujú na 16? No. To fakt?
No, to je ten konsolidačný balíček. To je neoveriteľné. akože nikde na svete
neexistuje krajina, kde ľudia z akéhokoľvek fyzického príjmu platia 16% zdravotné
obvody, alebo zdravotný dán.
To je úplný masaker, lebo to je vlastne šestina príjmu fyzických osôb.
Akože podľa tohto... Koľko platíš zdravotnú poistku, len aby teda ľudia si vykalibrovali realitu?
Ja mám 46 rokov a platím 150 eur kompletné zdravotné poistenie.
Mesačne. Mesačne. 150 eur ako inpatient.
Mám... Ja som to párka četpal, mám plošné poistenie, neplatím si Alpeš,
keď som si platil Alpeš, to je 250 eur, hej?
250 eur platí, akože ľudia platia 250 eur, ale to je na celom svete, hej? Ja, na celom svete.
Čiže to len akože kalibrácia, že hodnota versus...
Ja som to dokonca aj rátal, že keby tých poistencov štátu, čo je teda ten solidárny
odvod, že platíme na nejakých ľudí, pre ktorých akože, ktorí si to nemôžu dovoliť,
alebo sú dôchodcovia, alebo deti, alebo niečo,
tak som zrátal, že keby štát,
kúpil to zdravotné poistenie za tých, ktorým platí tie peniaze,
normálne na trhu od medzinárodnej zdravotnej poisťovne,
tak to vydelacnejšie a ešte odťažíš zdravotný systém, lebo oni môžu ísť do Rakúska,
do Čiech, do Maďarska, do Polska.
Takže normálny šitát môže spraviť presne takú vec, že vlastne zruší tie povinné
zdravotné poistenie a vlastne všetky nákupy komerčné, globálne zdravotné poistenie,
každý si bude môcť to riešiť a ešte sa ušetri.
To je pre ľudí, lebo ľudia si zdôvodňujú, že aha, však to musíme plačiť,
čak zdravotníctvo je drahé.
Mimochodom druhá vec je, že zdravotníctvo vôbec nie je drahé.
No jasná. To väčšina sa netuší, lebo palutí to za vás poistenia,
ale keď zrušíte si trvalý boby,
prestaňte si platiť vlastné zdravotné poistenie a nebudete mať fakt nejakú vážnejšiu
chorobu, budete externe prekvapení, aké je zdravotníctvo Čechne na Slovensku lacná.
Pre mňa je to vždy šok. Ja vždy prídem a zaplatím tam 50 eur a 2 hodiny tam
myším, ako to vyfakturovať, ako to zaplatí.
Ja som minule lekárom hovoril, že vy máte nižšie ceny ako tajská maserka.
Bez happy endu. Keď saš nejakého dobrého chirúrga,
tak mu dáš úplatok, aby ťa robil. No.
A 99% ľudí to nevíme ako dorovnanie trhovej ceny.
Je to ako úplatok, ktorý to je dokáš seda slúži, ale v tomto prípade úplatok
nič, že je len dorovnanie trhovej ceny toho lekára. Hej.
To je ďalšia, ďalšia tá zvrhlosť toho systému, ktorý takto funguje.
No, tak toto je, je to fakt masáker.
Ja mám, ja mám vážny problém s povinným zdravotným poistením a neustále sa,
podobne ako ty máš veľký problém s tým povinným školstvom, čo tiež nemá ako
problém, tak ja, povinné zdravotné poistenie je fakt akože.
Veľký, veľký problém, že ty de facto zo zákona musíš podporovať nejaký oligopól súkromným firiem.
A akože, ja mám takto, že to je, ja som, vlastne sme sa už aj o tom bavili,
hej, že mám problém s tým, že keby to bolo dobrovoľné, tak akože nemám žiadny problém, hejže.
Ale v tomto prípade je to, že nevidím dôvod, že prečo keď môžeš mať banku vo
cíkom štáte, keď máš mobilný operátor vo cíkom štáte, tak prečo som prečo akurát
zdravotné poistenie si zo zákona musím platiť troch dodávateľov na Slovensku.
To je akože prečo práve tento olíbo, pretože si nemôžem vybrať na zlobodnom
trhu, ako to sú všetky minými služby.
Hej, že toto vnímám, to je normálny protekcionizmus, výpalnictvo,
ako inak by som to nazval, že to, mám s tým veľký problém.
No ja tak stále, ale ja teraz Ja som sa rozmýšiel nad tým, čo poviem ja,
tak sa posledné výtry nepočúval, ale vlastný tiež problém.
Ale pre mňa prípada absolútne nepochopiteľné a vôbec nerozumiem tomu,
že v ústave máš napísané, že každý človek má právo na bezpátnu zdravotnú starostlínosť.
Na základe zdravotného poistenia.
Na aké zdravotné poistenie? Nie zdravotné poistenie, ale dáne.
A ty nemôžeš vlastne povedať, že viete čo?
Nejakeď nájete choreho, nejájete ma ležať na tráve, ale nechce platiť záratné podeslovo.
A taká možnosť neexistuje. Takže vlastne berú ti tú slobodu rozhodnúť sa,
že ja nechcem byť ošetreným.
Ak pomeniem to, že si môže kúpiť komerčnú.
A nechcem, ja proste naozaj idem do toho rizika, že keď padnem,
tak ma tam nejájete ležať.
Ani to nemôžeš spraviť. Takže ešte ten špatný... To nemôžeš,
lebo potom nebudeš platiť dane, keď zomrieš.
Ale ešte by som chcel ešte povedať, že vlastne prežívame dobu ohromného zmetenia
pojmov. Ohromného zmetenia pojmov.
A používajú sa dokonca ten pojem solidárne poistenie, pričom solidarita je definovaná
čokoľvek otvoríš, či je to Wikipedia alebo slovník výkladový,
tak solidarita je definovaná ako dobrovoľný príspevok.
A my bežne používame, že solidárny systém sociálny, solidárne zdravotní a vôbec
nikto nepovie, počkajte, ale však to nie je solidárny. Solidárny je predsa dobrovom.
A nie je to ani poistenie.
Ja neviem, či to máme povedať do kamery, lebo to nie je poistenie.
My to vieme, že to nie je poistenie. No jasno, že to nie je poistenie.
Mojich desať poslucháčov už vie, takže pohodne.
A toto mám napríklad aj s povinným školstvom, to je to isté v ústave.
Každý má právo na vzdelanie, aké školstvo povinné.
Ja neviem, či vôbec v práve ako v systéme tých právnych princípov,
či môžeš spojiť právo s povinnosťou.
Buď máš právo, ale aj povinnosť. Môže byť dve naraz.
A to tiež mi pripadá úplne šialené, že sme v absolútne zmetených pojmoch žijeme.
A hlavne... To je pre mňa.
Povinná školská dochádzka normálny otrokársky systém. To je proste normálne,
deti sú otroci a musia tam chodiť.
A keď sa pýtam ľudí tých mojich, že tak prečo to nie je otroc, to je iné.
A v čem to je iné? No, ty sleduješ potreby spoločnosti. Dobre,
ale v princípe je to otrodstvo.
Kto by festoval cukrovú trstinu, keby neboli otrodci?
A stále, a stále. A víš, ale for je v tom, že Kevin povedal,
že áno, je to otrodstvo, ale potrebne prorozujú spoločnosti.
Tak ešte to budem akceptovať.
Ale nie, to nie je otrodstvo, ale je. Vy to, detsko, nemôže ťa odísť.
Je to otrodstvo. Ale to potrebuješ. Dobre, priznať, že to je otrodstvo a skočí.
Ja môžem napríklad akože vážny mentálny problém už môcť s tým,
že keď si chcem vypítať dieťa zo svojej súkromnej školky, kde platím veľa peniazí,
tak musím ich vyslovene explícíne prosiť a oni sa rozhodnú, či mi to dieťa dajú alebo nejajú.
Prosím, akože ja neviem, akože fakt mám s tým problém napríklad.
Ja som až taký problém, že ja som ako dlho nevolil a potom prišla tá prvá Saska ešte s osundýkon.
A hovorí si dopára, aký to silika počul, aspoň troši nie, samozrejme,
etatista, ale aspoň trošička volačo, volačo.
A už som bol normálne, teraz akože preháňam, už som bol oblečený v obleku už
jedinu voliť po, ja neviem, 12 rokoch a brácho mi volá mladší. Očul si to? a rekuji, čo?
Že Saská chce zaviesť povinná škola od 5 rokov. Tak som sa z obroku vyzliekol.
A teraz od troch, že mám byť dávrh nejakých od troch rokov. V Čechách vlastne
majú, teraz som počul, že v Čechách vlastne majú rušiť homeschooling,
alebo nejakým spôsobom drastický to obmáciť.
Takže to som veľmi prekvákaný, no. Ale dáto, že som predstavnil, to som neviem.
Takže konceliačný balíček, veľmi skratké, aké dane nás ešte čakajú? Neviem, neviem.
Zvyšovanie dane z príjmu tam je... Neviem, neviem. Aj znižovanie nejakých benefítov,
ja si ešte nepamätám, ale keď vy o tomto hovoríte, on to neský v téme,
ale napadlo mi to, že som nedávno videl taký obrázok, je čo nás čaká a kôň,
auto a tak to solil. A že kôň solidácii.
To je kôň solidácii. Tuto by som spomenul ešte Gruzinsko, kde podľa mňa spravili
oni tu kedy si mali tak, ako to má Slovensko lebo ako to majú členky štáty Európskej únie,
že mali relatívne vysoké vlastne zdravotné obvody a spravili takú vec,
že oni vlastne kompletne zrušili,
povinné zdravotné poistenie majú tu tak,
že štát platí povinné zdravotné poistenie iba deťom, dôchodcom a mentálne,
fyzicky retredovaným, inak neplatí keď si produktívny človek,
tak si to musí zaplatiť sám.
A čo je vlastne super na Grusinsku to, že kvôli tomu, že ty vlastne si nemusíš
nič platiť a môžeš všetko platiť kešom,
tak v krajine, ktorá má, myslím, že Grusinsko má teraz nejaké 3 milióny obyvateľov,
vniklo viac ako desiatka zdravotných pošťovník, ktoré sú tiež osových klientov,
lebo ja nechcem nikoho z vás, služba sa zavladím kešom, že vlastne,
automaticky to spôsobilo silnejší konkurenčný trh,
väčšiu súčasť ho klienta, kvalitnejšie služby, nižšie ceny.
Je tam, myslím, že dvakrát toľko lekárov na obyvateľa ako na Slovensku.
A efekt je taký, že v krajine, kde nie je povinné zdravotné poistenie,
sa stála veľmoc medicickou turizmu a chodia tam ľudia z celého sveta teraz za medicickým turizmom.
Takže toto je krásna ukazka toho, že vlastne nemáš tam tie garantované penieze
do tých zdravotných poisťovních.
Ale toto je zaujímavé, že ako veľmi ľudia majú skreslený ten pohľad, to som sa práve bavil, že.
Máme takého známeho, ktorý je Bielorus, žije v Bratislave, ale k lekárom chodí
do Bieloruska, lebo hovorí, že proste v Bielorusku sú dobrí doktori.
A Slováci to majú tiež, že Slovák proste má pocit,
že keby nemal slovenského lekára, lebo však my tu máme dobrých odborníkov,
máme, nehovorím, že nie, máme, aj v Čechách máme dobrých odborníkov,
ale že by sme zahynuli, hej, keby sme nemali slovenských lekárov.
A ja teda som kliento medicínskeho turizmu, ja som proste, chodím k lekárom
v Čechách, v Malajzii som bol, teraz idem do Panamine, čo riešiť a tak ďalej.
A akože povedal by som, že sme taký akože priemer v západnom svete,
hej, ako teraz neriešim Kambodžu, Afriku, ale ako OK, sú tu dobrí lekári,
ale aj všade inde sú dobrí lekári.
Že nie je to. Ale ľudia majú pocit, že preboha, že ty nemáš ako slovenské zdravotníctvo,
že čo keď sa ti niečo stane?
Hovorím, no keď sa mi niečo stane a náhodou budem na Slovensku,
tak hľadám latenku do Švajčiarska a skúsim zistiť, či mi tam pomôžu teda.
A to, ako ja mám veľa kamarátov, lekárov, vôbec ich nehejtujem,
sú šikovní, ale ten pohľad, že.
Vlastne jediný, kto mi dokáže pomôcť s mojimi zdravotnými problémami sú slovenskí lekári, je úplná hoz.
Akože jazyková bariéra tam nejaká je, ale nemal som s tým prakticky žiadny problém.
Ja sa usmívam preto, lebo že mi vedia poho slovenských lekári,
tak u mňa je to ešte horšie, lebo dcera bola na dovolenku, na prázdne bola u
našich priateľov v Kubíne a spadla, zomila si ruku.
A tá naša priateľka, teda čo v nej bola dcera, a ona mala tej 8-9 rokov,
mi vovala, že vlastne kýka si zlomila ruku, že môže oprať tu v Ružomberku alebo
nie je do intru zomertie.
Ale to mala i dôsledka, to by to napadlo, že nie, nie, v Ružomberku,
piať je do intru a tu mám do peruvia. To je nek zaujímavé.
Ja si reálne myslím, že väčšina Slovákov je presvedčená, že keď sa nebude platiť
povinné zdravotné poistenie tých 16%, tak zajtra zomrú na ulici proste,
ani nikto nepostará, keď sa nečo stále. A to všeobecne platí.
To znamená, to znamená, a pre všetky služitné, to znamená, že je to tam normálne,
že fakt silne hardkodované a špeciálne zdravotnictvo, aleba školstvo.
Je to špeciálne, ale to, že to musí byť podporované, to musí byť povinné,
musí to tak být, lebo všetci zomrieme.
A pritom vidíme krajiny, kde, kde, kde je to dobrovoľné, tak to funguje výraz
lepšie, ako je tam bude z celého sveta, to je tam nižšie ceny,
lepšie kvalitá služieba a tak ďalej.
Ja som mal v rodine taký prípad, že mi volala rodinná príslušnička, nebudem ju doxovať.
Mala nejakú operáciu a lekár jej povedal, že treba s tým ale fakt chodiť na
fyzioterapiu, že najlepšie hneď zajtra, ale že môžete aj v pondelok.
Tak obehla asi sedem fyzioterapií.
Bolo to niekedy myslím v apríli prvý termín mali v novembri a mi volá úplne
akože slzy vočiach, že preba, že ja si celý život platím,
lekár mi povie že zajtra mám ísť na toto a oni mi povedia že v novembri ale
to je akože hardkor, lebo si to fakt platila, že to akože nie je sranda samozrejme
keď si to zaplatila cash, tak sa dalo aj zajtra.
Čiže tým hovorím že to, že ten pocit, že bez slovenského zdravotníctva zomrieš,
je ešte horší, lebo ono ti reálne nepomôže.
Ten pocit máš dovtedy, kým sa ti nestane. Keď sa ti stane, tak ho máš dopačniť.
Slovenskeho zdravotníctva zomrieš.
To je dosť halucinácia. No a toto je ešte OK, že dobre, tak ja to nechcem zľahčovať,
ale keď ideš na fyzoterapiu ruky,
napríklad tak novembri, od apríla do novembra, tak maximálne budeš mať,
vieš, cviče doma volačov, alebo, ale nechcem zľahčovať iba to porovná s tým,
že toto sa deje aj pri priemerkách alebo cietečných.
Pri šutkom, jasné. A to sú ľudia, ktorí povedzme, že ak mu o týždňu príliš operáciu,
tak to sa skomplikujú zdravotný stav. On im povede, že o 3 mesiace príte.
Ja by si možno podotkol moja skúsenosť v Bangkoku, kde som sa chcel objednať
na kompletnú preventivnú prehľadku a vysvetlil mi v telefóne,
že objednať sa nedá, lebo berú hneď.
Čo má kasa bolo však číslo jedna, že proste berú hneď.
A potom som prišiel na operáciu a bol som prišiel na operáciu,
povedem, že potrebujem nejakú kožnú operáciu laserom a tak.
A že budem, čiže spravili nejaké testy, hodinku, krv, všetko a potom,
že tak hodinku po, ja prečom sa, ale děkujeme.
Tretí mesál, tretí mesál, prečom sa. Úplný šok som mám z toho,
akože fakt mám sa zlajkou, že to je čo toto.
Takže sú krajiny, kde tá dostupnost, tá zdravotnice je výrazne, výrazne väčšia a možno.
Právě tento podcast vám zachválí život, keď si uvedomíte, že ak vám slovenskí
lekári nedajú v dobrý termín, tak niekde na svete a vás dokáže zobrať mne.
Hlavne, keď platíte cash. Hlavne, keď platíte cash. Takže netreba mať obavy, ale...
A toto sa týka vlastne a podobný pocit je to napríklad aj s tým trvalým pobytom,
že obrovské množstvo ľudí má akože mentálny problém si zrušiť trvalý pobyt,
lebo si myslia, že keď sa zrušiť trvalý pobyt, tak z nich nejak ubudne,
alebo jednoduché, že veci nebudú fungovať a všetci, čo sa zrušia,
prídu na to, že sa vlastne nestalo úplne nič, kde si ich vyradili zo štátnych databázy.
Takže to je tiež taká vec, z ktorých ľudia majú veľmi zlý pocit.
Nevedia to moc vysvetliť a vo finále je to dobrý spôsob spraviť optout v tom systému.
Nebyť v databáze. No ja mám ešte na teba takú zákernú otázku,
lebo som sa bavil so Zuzkou Lalikovou, ktorú dúfam tiež ukecam, aby prišla na podcast.
A prezradila mi, že ste sa spolu bavili o tom, ako komunikovať také škaredé
slova ako kapitalizmus a zisk a tak ďalej, bez toho, aby sa ľudia teda zlakli
a utiekli, alebo ťa prekliali.
A ja teda akože s tým nemám až taký problém, lebo ľudí rád trolujem,
takže ako keď tomu niekto nerozumie, tak...
To nie je len o týchto slovách, hovoríš, že my máme kopec tých slov,
ktoré vykladáme v tej našej filozofii úplne inak.
A teraz nehovorím o Ankapé, ale hovorím aj o našej náuke vo vedomej škole,
ktorú teraz učíme už, ak som povedal, desiatý rok. Fungujeme.
A je to veľmi komplikované z toho, že tie slova sú tak.
Zažité, a s takými konzekvenciami a nalepenými tými ďalšími,
domnenkami, že je to, že ja niekedy volím ľahšiu cestu, a to je to slovo zameniť za niečo,
čo tak strašne než to je ľudí. Takže získaj za.
Preferenciu, záujem, alebo niečo také, aby, lebo ten zisk je už tak strašne sprofanované slovo.
Zisk uchtívají, hen taký, taký, ale v realite zisku vysvetlujem ako pozitívny rozdiel hodnúť.
Takže keď ja pomôžem bezdomovcovi, tak ja mám zisk.
On je síce v autistické výmene, lebo mi nič nedá, ale on mi dá tú svoju existenciu,
takže keby nebol, tak nemôžem mu dať, tým pádom strácam zisk,
takže on mi dáva len to, že existuje, to sa bola autistická výjmena,
že teda on nevstupuje aktivne do toho a keď vysvetľujem to, tak oni ako ľudia
to chápu, že aha, aha, ale ten zís je už tak strašne,
sprofanovaný, že prosím ťa, ako ľudia to sera.
A kapitalizmus je veľmi zaujímavá, zaujímavá téma, ktorá je ono totiž,
vieš, v tom bežnom živote nikde nenájdeš tú ideovú myšlienku,
či to socializmus, kapitalizmus, čokoľvek, nenájdeš už v čistej forme.
A ten kapitalizmus, toto sa v žilo, dneska, že žijeme v kapitalickom svete,
ja by som skôr povedal, že je to socialistický svet s možnosťou súkromného podnikanie.
To takto, lebo... Aj to len do nejakej miery, lebo... Povedal,
že je to kapitalizmus, nájdem tam desátky, čo my iný... Kroný...
Toto je socialistismus tým, že sa tu môže podnikať. Aj keď nejakými,
s nejakými vecami, lebo kapitalizmus však vie, že má tri základné prvky, to je osoba sloboda,
slobodný trh, ani odkútenosť súkromovlastníctva a v súčasnosti nie je ani jeden,
naplnený, lebo ešte aj tá firma platí dane, takže nerešpektujem to súkromovlastníctvo,
ten systém, ale došiel som...
No dobré, ale toto vlastne na toto ti bežný človek povie, že však to je dobré,
že keby to splnilo tieto všetky tri, tak je to ešte horšie.
Vieš... To je jasné, my sa diskutujem o tom, ja hovorím, že si pripomína,
že kapitalismu a kapitál, a ja som hovorím, kapitalizmus sú a kapita?
A že mi rozmýšľam hlavou, tak preto nám to funguje.
A to potom troška tak zjemním. Ale reálne naozaj kapitalizmus vnímaný veľmi negatívny u ľudí.
A je to...
Komplikované vysvetliť práve preto, dneska je na panále.
A to je, čo vysvetľuje, že slobodný trh je zrkadlom ľudí, ktorí na tom robia.
A keď mi Pálko hovorí ten príklad, kde tam ľudia sa zabíjajú pri Q68, kde to bolo? Petiopi.
Že my to vlastne vnímame ako, že na základ našich hodnúot je sa niečo zle.
Ale my to neviem posúdiť. Lebo oni vlastne si nasáklad svoj hodnúot,
si riešia svoj život. A to je slobodný trh.
On si rolične násakuje svojich hodnôt, vyzabiejú sa tam, ale nevyzabiejú sa do nuly.
To znamená, že raz im napadne, počkaj, čo my to tu robíme?
Alebo im to nie napadne, vyzabia sa do nuly. Už nejakým ľudí sa tam zabiľa.
Len urobili to, čo slobodný trh povoluje, lebo ja keď vysvetľam slobodu, to nie je príjemná dáma.
Sloboda. Ona je akože dosť exaktná a dosť tvrdá dáma.
Dáte to veci, lebo keď ti dovolí urobiť slobodne, tak môžeš sa aj vyzabíjať.
Lebo ona povie, áno, toto bolo vaše rozhodnutie a tak to žijete.
Takže vlastne, a toto už nie je, toto už nie som schopný svojimi retorickými
vlastnostiami vysvetliť tým ľuďom,
že to, že niekde človek urobi niečo, čo oni nepocitujú, ako plne nejich hodnú,
že to je jeho vec a že už si môže spraviť tak, ako potrebuje.
A toto naozaj v samom ťažko vysvetľuje, lebo tie hodnoty ľudí sú naozaj dosť
akože rigidné a ja samozrejme uznávam to, že ak spoločnosť má fungovať,
má lebo nejaké základné hodnoty, ktoré sa zhodne.
To, čo som vysvedlo pred chvíľou, že my sme sa zhodli na tom,
že by sme si nemali ubližovať.
A to je non-aggression principle.
Takže spoločnosť potrebuje nejaké spoločné hodnoty, aby sa mohla rozvíjať.
Ale ak nejaká spoločnosť niekde v nejakom kúsku zeme nemá takéto hodnoty,
tak je to ich výber a oni dopadnú tak, ako si vybrali. A nebudú sa rozvíjať.
My to nemôžem posudzovať, lebo my to neviem. Možno by som ešte podotkol,
že ten voluntarizmus je de facto nejaký meta-framework, nad ktorom sa staví anarcho-kapitalizmu.
De facto anarcho-kapitalizmus je voluntarizmus, kde je dôraz na tie vlastnické práve.
Ale de facto voluntaristická spoločnosť môže byť komunistická,
socialistická, fašistická a tak ďalej, že bude sa dobrovoľne rozhodnúť,
že sa budú plošne okrádať a zabíjať čokoľvek vlastne.
A treba to rešpektovať, ak sa dobrovoľne rozhodnú. My napríklad chceme tú komunitu postaviť na.
Spoločnom nejakom cieli a ja hovorím, že my kľudne môžeme napísať ústavu v odzovkách,
kde bude napísané, že polovičku budeš odozdávať do komunity svojí.
No pokiaľ tam človek príde a príme tú ústavu, tak je napriek tomu,
že odozdá polovicu do komunity, je postavená ankapácky princíp.
On prišiel, súhlasil, ostáva.
Nesúhlasí, odchádza. Nikto ani chytí. Takže aj sociálstvo môže v ankapácké.
Takto funguje vlastne voluntaristická komunita a to je asi najkonzistentnejšia
voluntaristická komunita, ako som zažil.
Lieberstav v tom na juhu Norska, to asi ako registrieš tých ľudí.
A oni majú tiež nejakú ústavu, majú nejaké pravidla a jednoducho s tým,
kto tam chce prísť, tak ak chce tu jej tá pravidla a všetko sa odviel od tých pravidel.
Ale preto sú akože fakt, extrémne si dajú záležiť na tom. Ja aj voluntaristickú
círke ho založili, aby boli čo najväčšie konzistentní voluntaristi.
Václav Benda tuším hovoril, že spoločnosť
je tak slobodná a do akej miery toleruje vlastne to, čo je mimo.
Ten paralelný svet, že vlastne my tu máme ústavu, niekto sa na nej zhodol,
ja som to teda nebol, ale vlastne je dosť stiažený ten výstup z toho, že tá tolerancia toho,
že OK, vy si tu majte niečo, ale ja by som chcel oteľ výsť, že mne to bolo dané,
ja som o tom nejakým zpôsobom nerozhodoval.
A napadlo ma ešte k tomu, k tej Etiópii,
že Taleb toto pekne hovoril, že dá sa to aplikovať na demokraciu,
tento istý princíp, že keď bola arabská jar,
tak všetci si mysleli, že alternatívou k arabským diktátorom je švédsky parlament
a alternatívou bol ISIS.
Že to vôbec že ani tá demokracia že vôbec nemusí viesť k tomu že teraz sa tu všetci ako dostaneme.
Sú štáty, ktoré nemajú v kultúre to znamená, že tam zaviesť demokraciu asi zlikvidova
ten štát, lebo oni to nemajú v kultúre, oni vždy boli naučení,
majú jakého lídra, čo oni to prikáže imáma, ten povie, oni žijú v náboženstve
a tam ako závisú, tam nasilu preto viem, to sa nasilu zavadzať nedá vyberte si,
aký postup chcete a ja keďže nie som úplne konšpirátor, ale niekedy mám také,
také dôveria, skôr tak sa zabavlom s tými konšpiráciami,
tam je ako z toho vyplýva, že proste to boli mocenské záujmy,
aby tam rozbili, vybrať tá ropu, alebo neviem všetko, že to má v nejaké pozadie vždy a nechať,
vieš, to je voluntarizmus, nechaj na pokoj ostatný, neintervenuj,
neintervenuj, neintervenuj, čo chcú.
A keď ešte, prepáš, že si povedal ústavu a to ma napadla jedna vec.
Ústava je vlastne definovaná ako základný zákon štátu a jej hlavnou úlohou je
chrániť občanov pred svojou volou štátu.
Tak to bolo v podstate aj keď v Amerike robili ústavu, tak to to definovali.
Slovenská ústava je presný opak.
Tam je kopec zákaz otrodskej činnosti. Počkaj, tam bolo zákaz nevolnická práca
zákaz nutené práce okrem aužite pomoc pri katastrofách štátu.
Pri vojskej. A vlastne sú tam 5 výnimok, ktoré všetky chráňa ten štát,
takže to mne tá ústava prípada naopak.
Moj najúbnejší članok je vlastne to, že je tam explicitne zakázané organizovať
referende v oblasti v oblasti ľudských práv daní a štátneho rozpočtu.
Čo napríklad v Švajčarsku sa úplne bežne organizujú referende a myške daní.
Takže prejamo slovenské ktorá ústava robí zo Slovakovúce. Je to tam?
Kamarát, čo žil dlhé roky v Číne, som sa s ním bavil, že čo Čína a demokracia,
alebo tak, a on mi povedal,
že keby si Číňanový, ktorý žije v Tier 1 mestách, Šanghaj, Peking, Guangzhou, Shenzhen,
povedal, že chceš zaviesť demokraciu, tak sa na teba pozera,
že či si úplný blázon, že ty chceš, aby nejaký vidlák z dediny rozhodoval o
tvojom živote, že čas sa zbláznil, že to už radšej tí komunisti,
ktorí, ktorí, akože aspoň tušia, ako funguje svet a nežijú proste pri ríle.
Takže ja teda nemám nič proti výdlákom z dediny, to je môj preferovaný uný.
Tak ono, však to už, to je staré, neviem, čiže Platón povedal,
že demokracia je zase dávšie zriadenie, lebo každý sa vyhovať všetkým ľuďom
a nejaké zvyhovať nikomu a nakonec dostanú do rozhodovacích pravomocí ľudia,
ktorí sledujú len tak, čo najmenej robiť a zarobiť nedostatne.
Ja dosť som prekvapený, že vôbec niekto očaká od demokracie niečo iné.
Lebo to je príroda. Blesk ide po najľahšom odpore. Takže keď ja,
keď niekto povie, že zabezpečím ti prácu, dáň sociálne dávky,
dáň ti základné príjem, tak ho proste budem voliť, lebo to je pre mňa pohodlný život.
A keď nie som filozoficky hlboko rozmýšľajúci, tak kľudne príjmem a to,
že nemôžem písať do Lomíča, čo chcem.
Lebo čo ja potrebujem? Ja som akorát v avote rozmýšľal tým, že keď tak cestoval,
že vlastne ja som, že 20 rokov v socializme.
Takže niečo si pamätám. Málo, ale už som bol dospelý.
A som si uvedomil, že vlastne človek, čo nemal ambiciu cestovať,
napríklad mi ľudia dneska bežne povedia, no cestovať síce môžem, ale nemám na to.
Vieš? A tak mi je to jedno, čo je v komunizme zavretý alebo teraz,
lebo fajn tak som len tu, v Rožňave.
A vlastne som si uvedomil, že.
Keď si, keď je nezaujímavá politika, tak to bolo lepšie.
Mal si byt, mal si prácu, najedol si sa, napil si sa.
Čo? No, ale tak toto sa dá povediať hoce, keď je totalitný kraj, nená sa. Áno, áno.
Tu máš sa dobré, no tak čo? Jasné, akože. Čiže napríklad, akože väčšina ľudí sama podľa mňa dobrá.
Špeciálne teraz je životná úroveň veľmi vysoká pre... V tých veľkých mestách.
V tých veľkých mestách je životná úroveň dobrá pre tých ľudí.
A pána govorí k tomu, že tam je výzukať životná urvena, tak na nie žiadna incentíva
mohla, alebo zmeniť ten systém nejakým spôsobom, takže...
Ja si dokonca dovolím tvrdiť ešte takú ešte kacířskéjšiu myšlenku, že...
A teda všetci vieme, že najlepšia strategia v akomkoľvek demokratickom systéme je populizm,
veľa takých zanezených demokrátorovních tvrdia, že populizmus je nejaká rakovina
spoločnosť alebo niečo, ale to je najlepšia, najefektívnejšia stratégia spoločnosti
a keď som prekádzal Latinsko-Americké štáty,
tak všade vyhrávajú populistické politice.
Vám je anomalia, že sem tam nevyhrá populistický politik. To však neviem zle.
Vám zle, že vyhrá, neviem, Vacila Habela, ale nikto, ale štandardne vyhráva
populistický politik, to je, pretože on targetuje masy, on si robí tie PS-komia a tak ďalej.
A ja si myslím, že teraz akože vyhrá Babiš v Čechách, preto nie som žiadny významč
Babišu ani nič, ale výhoda vlastne Babiša je to, že on sice nemá žiadnu konzistentnosť
je to normálny čistý populista, ale on.
Minimálne sleduje robí sa pravidelné prieskumy a sleduje čo väčšinu sa ktorom
chce a podľa toho proste verejne prejavuje politické názory alebo nie ale podľa mňa na Slovensku sme už.
Ešte hlbšie dopadli v tom, že máme napríklad tú transakčnú dan ktorú nechce
nikto. Nie, nie, nie, to tak nie.
Podľa mňa to je normálne populistické opatrenie, ale oni sa nepýtajú všetkých,
oni sa pýtajú len svojich voličov.
Jasné, že proste ich voliči chcú, že to natrieme tým podnikateľom,
nech to zaplatia. No fôre v tom, že jedna z najvystížších vied,
ktorú Milton Friedman od hľadne toto povedali, že budovy danie neplatia.
A vysvetlí človeku, ktorý chce teraz začnúť, že to zaplatí konec koncov.
No to je že žiadna ani banková daň odvody to proste všetko zaplatíš ty ako end user a toto je,
Prečo sú banány také drahé v obchode? To som íske videl teraz. Čo to bolo?
Neviem, neviem. Videl som taký, a nepozeral som to. To sú moje dôchodcovské maniere.
Nadpis, že prečo na banánoch vypadá, kedy strácajú.
A nepozeral som si to, musel pozerať, neviem, čo tam bolo. Nezpával banány,
no. Ale prečo sú banány drahé, no.
Tak zase, zase napríklad tie, ono je to, ja hovorím, že bolo lepšie. No jasné.
Tri dny si chlastal, jeden dnes si sa vyspá z toho. Dneska te chlasaš a 3 dnes si z toho vyspávaš.
Keď som mal 20 rokov, tak som mohol noci prebieť, s kolikými babami som chcel,
dneska som už nechcú, že nevládzem. Tak samozrejme, že bol lepší.
Spomínka optimist funguje. A moje rodiče boli tiež taký spomínka optimistia,
ale našťastie boli racionálni, tak dal sa, tak hovorím, tak poďme na to, mami, koľko zarábala?
No ako učiteľka 500 píl, platú 300 zálohu. Koľko stálo maslo? 5 korú.
Toľko atónko, koľko sa si kúpil masieľ za dôchodokov. Viac.
Akože, keď sačneš takto rátať, tak nebolo. Bolo to naozaj možno jediná vec,
ktorá naozaj sa zhoršila, povedzme, bývanie napríklad.
Lebo tam sa zábytým, ale to stalo sa ďlibe. To je pravda.
Podľa mňa tá nedoslednú bytov je spôsobená aj infláciou a zlými proste fiat
peniazmi a tak ďalej. A reguláciami.
Reguláciami. Zobrej si, že ja mám kamarát, kto je prednájma byť.
A on mi hovorí, že po novom, podľa konsultačných balík, ako konec. Vyhodiť ľudia sa.
A neukúčiť nájom. A to ešte, to ešte mi hovoril, že on musí mať nejaký,
ja to nevýznam, nejaký špeciálny notársky zápis, aby mohol tú rodinu ťa poslať preč.
Lebo že to je tá regulácia, že nemožnosť zrušiť nájom je vlastne spôsobená,
spôsobuje to, že ľudia nechcú pre nájmeť ti byty.
No tak je to v Nemecku napríklad. V Nemecku je vlastne zákon,
ktorý hovorí o tom, že keď tam máš rodinu s detetom, tak je ti prestane platiť
nájom a nemôžeš vyvízať. Áno.
Efekt to má taký, že žiadaví sa zemene nájom. To je ešte väčšia sranda.
Ty nemôžeš demontovať elektromér.
Ty, keď prednajmaš byt a rodina ti neplatí za elektriku ani ty neplatíš tak
energetik príde a vybere ti elektroné Rodina, ktorou ťa býva,
neplatí znišť a normálne na súd a ty musíš doplatiť s dlžobúčom elektronom aby
si zabezpiečiť elektriku v tom dome,
Takže vôbec také, že však nezaplatíme to, kde odjídu, to také není,
Tak potom za niečo dneš, ľudí nechcú prednajmať byt Situácia špeciálna zlá je
napríklad v Španielsku kde mimochodom zavedli 100% daň, keď chceš ako neobčan
EU kúpiť akúkoľvek nehnuteľnosť v Španielsku.
A dokonca je to tam, myslím, tak, že keď vlastneš niekoľko nehnuteľností ako
jednu, tak je tam prúdke zdanenie. To sa priberá u nás.
To znamená, že je to neakceptovateľné, aby si ako fyzického vlastnúkajacené.
Takže takýto takýto socializmu. Bude ťažko. Bude ťažko.
Treba sa pozrieť, čo svet ponúka a to neznamená len iné krajiny,
ale aj iné spôsoby robenia veci,
podnikať sa dá rôzne aj všeličo, pozrieť sa na podnikateľov ktorí ponúkajú paralelné
riešenia na toho, čo si všetci myslia, že poskytuje štát a myslím si,
že to je jediná cesta Ja som jednoducho sa rozpovedl z nechalanickom ktorý chce,
že on zálež živnosť a bude murárčiť. Ja hovorím, neser sa na to.
Nahlá sa na zdravotne poistie ako samoplatca, rob si fušky a sociálnu poistiovňu
rieš tak, že si budeš odkladať vláke zlato a bytkoje nikdy bokom.
Ako neblázn. Rob takové neblázn.
Takže teraz toho zdravotného sa nevžiť vyhnúť.
To je proste povinnosť a je, čo si exekujú. Ale sociálne samoplatca vieš ako samoplatca.
Aj tak nič, že dostaneš na dochodok. a keď by si aj mal dostať,
tak dochodok by bude 82, tak by si to užíval rok.
Teraz si nedávno niekto vypočítal, niekto čítal, že ty hovoril o priemerne zarábajúcom
človeku a priemerne dožívajúcom človeku a vypočítal,
že odvedieš na sociálnu povisnú 140 tíc euro a na základe priemerného držky dožitia vyjúčiť až 40.
Pe 100 litrov si štátko sa to necháme.
A bude horšie, lebo bude demografia a bude vyzerať inak.
To poprvé, ale ja vnímam ako, či je to fakt zámer, alebo neviem,
ale že čím ďalej tým viac oddialujú rozhodujú politika od občana v tej krajine.
Teraz je to Európska únia, kde nemáš, ani tuši niekto tam nie.
Oni pribímajú nejaké regulácie, netušíš do.
A pamätám si v jednej dedinke na sneží, to by dedinka môžem mať 300 obyvateľov.
A na sneží ho tam hrozne moc, veľa, to rozpráva kamoš a ho je nasečilo a nebolo jednoduché cesty.
A chlapi došli do kršimy a celé tá starosta. A hovorí, čo tu sedíš? Čo, čo, čo? Čahaj.
Odreja cesty. Vlastne, čím je tá komunita menšia, tak tým ten politik dáť s
podtlakom tej verejnosti a on teda radšej ide chytiť sa do traktora,
odrejať cestu, ale keď máš v EÚ politika, nemáš ženom dosah,
nevolíš ho, nevieš, čo to je, nevieš, čo to je, on pri mne ako reguláciu.
Nemáš ho ako konfrontovať s dopadom regulácií.
To je úplne tragéda. To je problém, ačkoľvek Molcho, typu Európska Unia a Sovietky zvezový da.
Takže a podľa mňa už úplne stácajú kontext s realitou.
Ja si dokonca im som schopný, lebo som schopný som mu veriť, že oni to nevnímajú.
Že tá dizonácia je tak silná, že lebo mám jeden prípad, on je už starší troška,
možno 12-13 rokov, kam môže mal televíziu, takú investigatívnu.
A zistil, že v nejakom dedinke v okresie Nitra bol starosta,
ktorý postavil chodník, ktorý stála, teraz vymýšľa, niečo, že nepamätala,
čísla milión eur a zistil, že normálne, jaká firma, dal si ponuku od firmy,
tá povedala, že za 600 litrov to spraví.
Tak zobral kameramana, zobral redaktorku a išli teda do dedinky. A zdošla si starostom.
A že, pán starosta, vy ste, no však, prečo je to také drahne?
No však platí ľudí, čo tu, však to, a koľko si odmien si napísal,
že 35 tisíc a on si napísal odmien.
A tá retorka sa píta, že ale že nie máte plat starostovský, ale ja som dozorovaté chodníky.
Dobre, ale aj v sobotu, aj v nedelu. A že ona na ňou videla,
ten kameramad, že on na ňou videl, že on to nemyslí, že klame.
Že on naozaj je presvedčený o tom, že na to má nárok.
Takže ja im verím, že tá one-line-ová v Green Deale ide A8, 6V,
že ide, lebo on to nevníma.
Alebo že každý mesiač, jak často stiahujú tie kamiony z Bruselu do Hagu,
veš, to je 120 kamionov. a nejaké by netušili, že to súvisí a ja som ochotný
veriť, že on to naozaj nevede.
Súhlasím. V takom stave, že oni proste si to neuvedomujú. Súhlasím,
som presvedčený, že to je presne tak.
Ja si hlavne si myslím, čo ja vnímam, my som vlastne zvieravujem vienujeme fakt
technológiám a oni akože sú rávne presvedčení, že teknologickými reguláciami pomáhajú.
Vlastne občanov Európskej unie.
Doktorý sa som presvedčený, že oni akože úplne veria, že GDPR vo Mika,
že reálne pomáhajú, že konečne tu budeme mať akože,
regulačný rámec regulačný rámec, že konzistentný regulačný rámec kryptomien,
a preto všetci klikáme na akceptovanie cookies alebo napríklad aj kryptomien,
že už máme skvelú kryptoreguláciu, len kde sú tie kryptofilmy?
Všetci na to čakali Všetci na to čakali, že kde to je kde sa podeli vlastne,
kde ešte máme skvelú reguláciu a teraz nejaký človek verejne povedal,
že ale nemyslel to ako žart, ale myslel to vážne, že Európska Unia je líder
v reguláciách a môže ich exportovať do celosveta.
Je to tak vlastne. To je proste najlepšie. Ale v Neurópsle.
Je to úplne. Je to svetový líder v reguláciách a je to akože najlepšie.
Takže no ja som zo žartu som písal dvakrát na místerstva. a,
Raz som napísal, že.
GDPR na ministerstvo vnútra žiadomoviškakúcie podľa zákona GDPR,
že už krčujúcie z evidencie.
A oni by povedali, že to sa jednýka štátnych organizácií. Čo som aj vedel,
ale som sa rádi, že vyškrtne vás z trestné registra, slúba zo všetkého,
už som aj nechceliš bať. Áno, áno. A stať veľa úradu.
A toto je písal, Slovensko, a o tom je tiež dávno, 15 rokov,
tedy bol dlh Slovenska na hlavu nejaký 2000 eur.
2300, už teraz možno je desiatka tisíc, tak som sa napísal, my sme štyria v
rodine, tak som napísal, že posielal im 8,5 tisíca, ale im ho neotravujú s dlhom,
ktorý dať, ale potom vyrobia.
A ti dám mi neodpovedať, tak vôbec tak.
No takže, ale myslím, že presne tieto regulácie na Európsku uniu extrémne ekonomicky nič.
A ešte Jasi mám napríklad teraz problémy v tom, že ľudia, ktorí necestujú a,
nejdu napríklad do nejakých tých vyspelejších krajín, krajín Vazí napríklad,
alebo kvône do Dubaja alebo do Urugu alebo niekde tak akože tí ľudia si reálne
myslia že my sme stále ako Európska unia absolútny líder proste napríklad v
tých technológiách alebo vo všetkom a tak už dávno nie,
že vlastne Prídeš do Soulu, tam je to plus 20 rokov oproti.
Presne tak, že je veľa miest, aj napríklad v Číne, čo je to tá načina.
Kde pochopí, alebo aj v Dubaji napríklad, kde vlastne pochopí,
že my sme zaseknutí a nám to príde normálne.
Ja som bol inak teraz v Berlíne a to bolo normálne smutné.
To akože Berlín išiel tak dole...
Ja som sa ešte na základnej škole na Nemčine nám vysvetlovali,
že najdôležitejšie nemecké slovo je punktlich, že si proste precízný na čas a tak.
Nič proste, prídeš, esban, šesť vlákov zrušených, sedem vlákov meška,
proste vôbec nič nevie, všetko sa rozpada.
Špína, úplne, masaker.
A to je Nemecko, hej? To je Nemecko, to je francúzsko, otaliasko,
španiasko, teraz na dovolenku idieš zasratať.
Pumpy a ale proste mentálne to máme, že však Nemeckove to je proste kvalita,
všetko funguje, všetko je načas, inovácie,
proste, no, ale akože neupdatejme si pohľad na svet.
Neupdatejme si vlastne aktuálny status, to čo sa teraz deje,
že je to je to, cíti to, takže Ja cítim zvýšenú zimu, tak navrhujem ukončiť túto epizódu.
Dúfam, že si to dáme ešte niekedy neskôr, lebo ma to veľmi bavilo.
Tak vám ďakujem za podcast. Dúfam, že sa posluchači niečo dozvedeli a zabavili
sa všetkých desačí. Kolektíve sme si zanadávali na systém.
Áno, áno. A navšetkým je možnosti. Áno, áno.
Máme to vo svojich rukách, tým možnosti pozrieť, čo svet ponúka. A je to vo vašich rukách.
A ešte by som povedal, že chodte voliť, ale pračo si to premyslíte? Volte seba.
To je lepšie. No ja sa hrozím, keď povedem, že sú krajine, aj v Európskej únie,
ktoré sú majú povedné voľby, tak keď to dojde sem, tak sa hrozím, čo budem robiť.
Či budem pokutu platiť, alebo tam mátať svoje mene. Urzu budeš voliť.
Nevolte Urzu, budeš voliť. Zruší si koneč jeden trovalý bôj.
Ja som si vyzerá to najlepšie.
To je taká vlastne vec, že ja vlastne klientom hovorím.
Aké výhody a nevýhody vyplývajú za zrušeného trvalho pobytu a vždy vysvetlím,
že keď si zrušený pobyt nemôžu mať zbrojný preukáz, nemôžu žiadať o hypotéku
v banku a tak ďalej a tak ďalej. Voliť v komunálnych voľbách.
A vždy, keď poviem úplne poslednú väz, že čo nebudete môcť robiť zo zrušeného
trvalho pobytu, nemôžete voliť v komunálnych voľbách, tak všetci sa začnú smiať.
To znamená, že to vidíš ako naniť ako je to extrémne dôležité mať možnosť komunálnej
voľby vieš čo zaujímavé, to je celkom to ma to celkom zaujalo,
že vlastne ako by to bolo, to myslím človek úplne naopak,
lebo komunálne voľby keď už teda odmyslíme sa, sú vlastne najdôležitejšie voľby
a tam je 16 % ľudí a štát alebo 20 % a štátne voľby je 561 kde vlastne nemáš
nejaký dosad to je taký prípad také zvlášť keď už aj verím tým politikom,
voľbám Že ta demokracia by mohla, ak funguje, tak na tej lokálnej úrovni.
Tak malo byť, tam malo 10% na kúdánu.
Tá ja ho viem chytiť pod kryt toho starostu a tam ho pliske domůr,
ale... No nie je to problém, že vlastne všetké to centrálne riadené z hora a
tie peniaze neplatíš priamo s tým stravostovým, ale všetkým ostatným.
Takže keby sme boli na úrovni kantonov a na úrovni decentralizovaných mestských
štátov, tak myslím si, že tie demokratické vôby, tie lokálne vôby by mali väčšiu účasť. Určite.
Dobre, ďakujem. Ďakujem za pozvanie. Čaute. Čau.
Tak to bol podľa mňa veľmi zaujímavý rozhovor. Dúfam, že sa vám páčil.
Pripomínam, že sa môžete prihlasiť k informáciám o dátumoch Retreatu Hacknisa
a taktiež si môžete pozrieť záznamy z prednášok z Lunar Punk Festivalu.
Takisto nájdete pod týmto videom linky na knihy, ktoré sme spomínali na vedomú
školu a mnohé ďalšie veci.
Takže kliknite na stránku tohto podcastu a nájdete zaujímavé odkazy pre ďalšie štúdium.
Teraz poďme už k Value for Value.
Budem hovoriť o dvoch epizódach. Jedna je Biohacking technológie zotavovanie, cvičenie,
svetlo, meditácia, kde som dostal streamované saty a boosty od šiestich poslucháčov
v celkovej výške 5249 satov.
A ďakujem teda ľuďomu, ktorí streamovali, Ucholakovi,
Erzelníkovi, Dvorisovi, Maxovi a ešte dvom užívateľom, ktorí majú pseudonymné user ID.
Erzelník napísal, že výborný diel ďakujem. Dvoris poslal srdiečko.
Maxo povedal, že ďakuje za podnetné rady. Jeden z anonimných užívateľov a poslal
iba string B4V ako value for value.
Takže ak chcete aj vy podporiť tento podcast pomocou Value for Value,
nezabudnite používať app, ktorá tento štandard podporuje, napríklad fountain.fm.
Ďalšia epizóda je temná stránka sieťových efektov.
Ako sieťové efekty zvyšujú náklady, vynúciujú regulácie a ničia adopciu.
A táto epizóda dostala boosty od štyroch unikátnych poslucháčov ale v celkovej
sume trošku vyššej 6302 satov a bol to zase Maxo, ktorý povedal, že skvelý podcast,
teším sa, ďakujem dal som si na ňom záležať potom pseudonymný užívateľ a bez
komentára iba saty poslali kde nie iba,
cením si veľmi tie saty,
poslali saty bez komentára poslal Kocúr a Pison takže,
ďakujem veľmi pekne a dúfam, že sa vám bude páčiť aj tento podcast.
Music.