Zdravia vás ďalšie reči o živote vesmíre a vôbec v tejto epizóde,
ktorá je záznamom z Lunar Punk Festivalu z konferencie vám predstavím stratégie,
ktoré odbudzujú štát takže je to taká ďalšia libertarianská prednáška ale táto
ma veľmi zaujala je o skupine ľudí,
ktorí vytvorili evolúčne, objavili možno ešte lepšie, stratégie ako odolávať
štátu, odolávať dominancii, násiliu, zotročovaniu a podobne.
A túto stratégie objavovali viac ako 2000 rokov na území, ktoré je ceca tak veľké ako Európa.
Povieme si o tom, ako merať slobodu, čo tí ľudia robili a či je pravda to, čo sa o nich hovorí.
Takže poďme to strihnúť, tak toto vyzeralo a znelo na Lunarpunk festivale v Košiciach.
Ja som sa v poslednej dobe dosť zaujímal o to,
ako ľudia dosahovali slobodu ešte predtým, ako vznikol Lunarpunk,
Cypherpunk, kryptotechnológie a tak ďalej.
A narazil som na pomerne zaujímavé veci, o ktorých vám poviem.
Nahráva to? Pozrieš sa?
No a myslím si, že začnem teda takým čínským príslovím, ktoré podľa mňa v Košiciach
funguje lepšie ako v Bratislave.
A znie takto. Hory sú vysoké a Císár je ďaleko.
Čo to znamená?
Taká bežná interpretácia smeruje ku korupcii.
Že napríklad vybercovia daní alebo rôzny takýto štátni úradníci,
keď išli vynúcovať pravidlá a teda zbierať dane niekam ďaleko,
tak často sa s tými miestnymi dohodli, alebo vybrali viac a nechali si do vlastného vrecka a tak ďalej.
Pretože tie hory boli taká fyzická bariéra medzi tou mocou toho Císára a tým
jeho zamestnancami, dajme tomu.
Keď sa ale pozrieme na ten kontext tej Číny samotnej, tak tam vidíme takú veľmi zaujímavú vec,
že v Číne existuje, a nielen v Číne, na juhu Číny v troch provinciách a v okolitých
krajinách existuje veľmi veľká hornatá oblasť,
ktorú niektorí nazývajú ZOMIA.
A v tejto oblasti dochádzalo počas posledných 2000 rokov k tomu,
že ľudia vymysleli stratégie,
ako nie že újsť voči štátu, ale vybudovať si proti nemu rezistenciu,
že ho odpudzovali k tomu štáte.
No a ako to fungovalo? ktoré z tých strategií sú funkčné ktoré môžeme použiť
dnes ktoré nie sú funkčné tak o to vám skúsim niečo povedať.
Takže je to stratégia kryptoanarchie, v podstate funguje presne takisto ako
naše moderné cypherpunk technológie,
ale v prírodnom horskom prostredí tá oblasť Zomie,
tam žije momentálne okolo 100 miliónov ľudí,
nikto nevie presne 100+, keďže nejako odmietajú sa sčítať, tak úplne presne,
a má veľkosť ceca ako Európa.
Že to si ľudia povedia, že á, tam nejaká oblasť, ale je to veľké ako Európa.
Sú to tri čínske provincie, vratane provincie Yunan, kde majú veľmi dobré čaje,
časti Laosu, Tajska, Myanmaru, Kamboče a zachádza to až do Indie a Nepálu.
Čo je ale zaujímavé, ja som to pomenoval podľa štátov a podľa nejakých provincií,
ale tí obyvateľia to minimálne historicky takto nevnímali.
Oni proste niekde žili na kopci a vlastne až tak neriešili, že niekde je nejaký
císár, panovník a tak ďalej.
Tie štáty, ktoré fungovali ešte teda pred Veľkou Čínou a týmito modernými národnými štátmi 20.
Storočia, tak mali v zásade jednu zásadnú potrebu.
Najcennejšia vec boli ľudia, ktorí pracovali na rýžovom poli.
To sa dialo v nížinách a to rížové pole je kľúčové, pretože to rížové pole sa
extrémne ľahko zdaňuje.
Príde úradník, pozrie sa, OK, takéto veľké pole, toľko to je tam asi ríže,
chcem svojich 10, 30, 50 % podľa toho, ako fungoval.
A prakticky sa nedalo proti takémuto typu zdaňovania žiadnym spôsobom újsť.
Aby ste si vedeli predstaviť tú hornatú oblasť, tak je to také,
že keď máte vzdialenú rodinu na kopci, ktorý je vzdušnou čiarou vzdialený 30 kilometrov,
tak to znamená, že tam pôjdete možno raz za život.
A možno ani to nie. Je to proste hore kopcom, dole kopcom, hore kopcom, dole kopcom.
Takže je to extrémne ťažký terén.
A tí ľudia vlastne do tých horských oblastí chodili práve preto,
že je veľmi ťažké pre úradníka sa tam dostať a nejakým spôsobom im riadiť život,
zdaníť ich, naverbovať do armády, zotročiť veľmi často a tak ďalej.
Čo je zaujímavé, tak tí ľudia, ja som napríklad bol v jednej z tých častí a
tam konkrétne v Laose a na juhu Číny.
Si môžete dokonca buknúť túr k takýmto horským kmenom ale oni to volajú kmene
lenže ono to nie sú kmene ako ich poznáme my alebo ako si ich predstavujeme že majú náčelníka,
nejakú spoločnú kultúru a tak ďalej to je zmeska ľudí, ktorí proste odišli od štátu.
V jednej z tých dedín alebo v každej z tých dedín sa bežne rozpráva tromi a
viac jazykmi že to nie je nejaká kultúrna vec že tuto sme proste zelenorúžový
kmeň, ktorý už 2000 rokov žije v tejto dedine.
Práve naopak, oni sú mobilní a v momente, keď príde väčšinou armáda,
ktorá sa snaží naverbovať ľudí,
tak majú okamžitú operáciu zdrhnúť a vlastne nič im nedať.
Čo je ešte zaujímavé, tak strategicky nepestujú rýžu, práve preto,
že sa ľahko zdaňuje a venujú sa pestovaniu hlavne koreňovej zeleniny,
ktorá má dve zásadné výhody.
Prvá výhoda je, že ju nevidíte.
Môže byť zakopaná, hoci kde, zemiaky, kadejaké tapíoky a mrkvičky a všeličo.
A druhá výhoda je, že si to z tej zeme vyťahnete vtedy, keď to chcete jesť.
Takže keď musíte na tri roky odísť, lebo tam nie je zrovna bezpečne,
tak keď sa o tri roky vrátite, tak keď viete, kde ste posadili tie zemiaky,
tak si hoďte, ale môžete vybrať, kedy ich potrebujete a kedy ich chce.
A tí ľudia nie sú primitívni, aj keď tie štáty vlastne veľmi radi robia takú
propagandu, že rozprávajú, že a to sú takí tí necivilizovaní, nevzdelaní a tak ďalej.
Je pravda, že jedna zo strategií týchto horských kmeňov je, že aktívne nepoužívajú
písaný text a to z dvoch dôvodov.
Jednak písaný text vnímajú ako evidenciu, To znamená, koľko ľudí tam žije,
kto je koho predok, koľko má kto detí, čo je zase nástrojná s daňovaniem.
A druhý dôvod je, že orálna história, ústne podanie je vlastne oveľa flexibilnejšie.
Že oni, keď potrebovali zmeniť svoj pôvod, históriu,
proste vymyslieť nejaký nový príbeh, aby niečo odovzdali, nejakú myšlienku,
tak je oveľa jednoduchšie vlastne rovnaký príbeh podať s dôrazom na niečo iné,
ako keď si čítate z knižky a tam je to od slova do slova napísané.
Takže to je ďalšia strategia, tá geografická vzdialenosť.
Ďalej veľmi dôležité, neviditeľnosť u nich bola oveľa dôležitejšia alebo oveľa
lepšia ako konfrontácia.
To znamená, že áno, ideme odísť z tých štátov, chceme si nechať svoju produktivitu
a produkciu, ale to znamená, že nejdeme teraz hrať nejaké politické hry,
že proste, ktorý kráľov syn bude nový král a mohli by sme zmeniť takýto zákon a tak ďalej.
Oni sa strategicky vlastne od nich oddelili.
A tuto také intermezo, že dobre, tak oni sa snažili o nejakú formu slobody a nezávislosti od štátu.
A teraz otázka je, že ako vieme, že ako dobre sa im to podarilo.
Že čo to vlastne vieme zmerať, že či tú slobodu robíme dobre,
že či sa v tom zlepšujeme alebo nezlepšujeme.
A tak sú rôzne metriky slobody.
Ktoré môžeme vlastne aj my nejakým spôsobom používať vo svojom živote aby sme
vedeli, že ak je sloboda našim cieľom tak je dobré vedieť to zmerať,
že či sa vlastne blížime k tomu nášmu cieľu alebo ideme niekam ďalej.
Takže môžeme mať slobodu v nejakých oblastiach napríklad, že koľko hodín denne
ma tyranizuje šéf a hovorí mi, čo mám robiť.
Pre ľudí v ZOMY primárna metrika bola pravdepodobnosť naverbovania do armády
alebo akékoľvek účasti na vojnovom konflikte. Najcenejší boli ľudia.
Manpower či už pestujú rýžu na políčku alebo bojujú s vedľajším štátom.
Ďalšia metrika je celkové moje daňové zaťaženie.
Tu teda zdôrazním, že tieto metriky si vyhodnocujeme pre seba.
To znamená, že napríklad ja keď by som žil na Slovensku,
tak moje celkové daňové zaťaženie je veľmi pravdepodobne pod 10%,
pretože kto nemá príjem, neplatí dan z príjmu.
Čiže to nie je, že sa pozriete do tabuliek, že aké je daňové zaťaženie v danom
štáte, ale pozriete sa na svoje daňové zaťaženie podľa toho, čo robíte.
A či už optimalizujete, alebo akokoľvek si štruktúrujete svoje príjmy.
Potom taká podnikateľská metrika je, že koľko produktov a služieb,
ktoré chcem dodávať na trhu, naozaj môžem dodávať.
Že napríklad nemôžete momentálne na európskom trhu predávať mobil,
ktorý nemá USB-C konektor, tak to je jasná metrika OK, som výrobca mobilných
telefónov, ale toto nemôžem.
Takže nakolko vlastne ten štát centrálne plánuje tú výrobu?
Nienútne štát samozrejme, to je nejaká metrika regulačného pekla.
Potom ďalšia sloboda slova.
Koľko z toho, čo chcem hovoriť, môžem hovoriť bez negatívnych dôsledkov a teraz
tie negatívne dôsledky nemusia byť len štátne, hej,
že poznali sme počas pandémie shadow banning, to znamená, že ľudia,
čo hovorili niečo, čo sa hovorí nemalo, tak zrazu sa ich príspevky iba nezobrazovali,
že oni vás nevypli, nezakázali vám nič,
len vás proste nikto nevidel, hej.
Veľmi dobrá metrika je množstvo byrokracie, taká globálna metrika je byrokratický
index, čo má konkrétnu metodiku a zráta to od nula do sto, že aká je veľká byrokracia v danej krajine.
Ale napríklad je to aj individuálne. Ja si môžem zmerať, že koľko hodín ročne
ja strávim s byrokraciou a s tým, aby som bol v súlede s reguláciami,
vyplňanie daňových príznaní, formulárov a všetky tieto veci.
To sú teda metriky v jednotlivých oblastiach.
Bolo by dobré, keby sme mohli zahrnúť viacero tých oblastí naraz,
alebo má takú všeobecnejšiu metriku, aby sme to nemuseli merať po jednotlivých veciach.
Tak jedna z metrík, ktorá je veľmi fajný, je, že efektívne využiteľné bohatstvo.
Nie, že koľko mám peňazí, ale
čo vlastne z tej ekonomiky môžem využiť na základe toho, aký má majetok.
Poviem príklad, že prečo to nemusí byť také jednoduché.
V niektorých krajinách sú regulácie, že si napríklad nemôžete kúpiť nehnuteľnosť,
ak nie ste miestní, alebo ak už máte priveľa nehnuteľnosti a tak ďalej.
Čiže efektívne využiteľné bohatstvo je teda nejaká časť vášho bohatstva,
ktorú môžete použiť na kúpu, alebo pre nájom, alebo niečo podobné.
Veľmi pekná metrika, ktorú mám od Raja. Rajo je, alebo bol taký autor filozofie, ktorá sa volá Vonu.
A on v časoch teda velikánov Rakúskej ekonomickej školy a Einrend a Rothbard
a tak ďalej robil úplne akože basic vec,
že zobral stan, išiel do lesa,
tam žil a zisťoval jednak, Takže ako sa dá žiť vlastne nezávisle na štáte naozaj.
A meral niečo, čo sa volá, že mean time to harassment.
To znamená stredný čas medzi dvomi udalostiami, kedy mi niekto otravuje život,
väčšinou teda nejaký uradník.
Napríklad jeden zo spôsobov, ako si zvyšoval slobodu, je, že sa presťahoval do Kempervanu.
A potom zistil, že ho zastavujú policajti, kontrolujú, že či má STKčku a všetky papiere v poriadku.
A zmeral, že koľko trvá medzi tým, že jedenkrát versus druhýkrát ma zastaví
policajt, zrátal priemer a to je meantime to harassment.
Čo je veľmi pekné, on potom spravil takú kategorizáciu, že keď idete proste
na oceán do medzinárodných vôd sami na lodí, tak tam vás nikto neotravuje.
Keď sa prechádzate po meste, tak vás otravuje niekto častejšie.
Čiže dá sa to zmerať, je to proste zaujímavá metrika.
Ja by som teda ju doplnil len o jednu drobnú vec, že je iné,
keď vám niekto zoberie 10 minút života alebo chce vidieť váš vodický preukáz
a iné je, keď vás zavrie na 10 rokov do basy.
Takže ja by som ten meantime ešte vážil tým dopadom, že čo sa mi vlastne stane,
že aká je tá donúcovacia udalosť.
Tieto metriky tiež závisia od nás.
Napríklad ja mám asi šťastie, ale mňa už asi 10 rokov nezastavili policajti, plus minus, možno 5.
A môjho kamaráta Wildera zastavujú podľa mňa tak ráz mesačne a v kuse sa s nimi háda.
Takže je to aj o tom asi, že napríklad ako často jazdíte, čo robíte,
či jazdíte podľa predpisov alebo nie.
Čiže toto si môžeme svojim správaním ovplyvňovať.
Že to nie je, že mean time to harassment nie je metrika Slovenskej republiky,
ale je to metrika toho, ako ja žijem a ako interagujem s tým prostredím.
No, tí
ľudia v ZOMY aktivne utekali pred
tým štátom a ten štát
vlastne vznikol ako evolučná adaptácia takej známej evolučnej stratégie a teda
správania a to je stratégia parazita.
Hej, to teraz nehovorím ako hodnotenie toho, že či je zlý alebo dobrý,
lebo ľudia, keď povedia, že parazít, tak všetci, že fuj, pásomnica, to je humus a tak ďalej.
Hovorím to preto, že štát naozaj funguje ako parazít.
On nedokáže nič sám vyprodukovať.
On sa nacucne na tú spoločnosť a za nejakých okolností sa snaží vlastne z tej
spoločnosti čerpať prostriedky na to, aby mohol fungovať.
Teraz samozrejme nehovorím, že všetky tie štáty sú rovnaké, asi Severná Koreá
a Lichtensteinsko sa asi odlišujú v nejakých vlastnostiach a akým spôsobom sa
vlastne štát nacucne na tú spoločnosť.
Čiže nie je to jedno.
A práve to nájdenie tej miery je tá evolučná strategia štátu.
A mňa baví sa na to pozerať práve s ohľadom na tých ľudí, ktorí dokázali odolávať
tomu štátu, pretože to je vlastne druhá evolúčná stratégia.
Čiže v prírode, keď prebieha evolúcia, tak evolúcia je adaptácia na prostredie,
ale keď my sa adaptujeme na prostredie, tak ostatné organizmy v tom prostredí
sa adaptujú na tú našu adaptáciu.
Čiže je to taký neustálý tanec, nikdy to nie je nejaká, že zamrzne evolúcia a ďalej sa nehybe.
Čiže ak chceme vidieť tie stratégie, ktoré používa štát,
tak je dobré sa pozrieť na toho protivníka, v tomto prípade ani nie protivníka,
ale niekoho, kto odoláva tej chuti štátu nadsúcnúť sa na tú spoločnosť.
Takže tá kultúra etatizmu podľa mňa nie je nejaký úmysel, že teraz si vymyslíme
štátne symboly a budeme spievať hymny,
držať sa za srdiečko a mávať vlajočkami a fandiť nášmu týmu a tak ďalej.
To je evolučná adaptácia toho, že keď si prišli z bakulov a povedali,
že ty budeš makať na rýžovom poli alebo pestovať obilie, inač ťa zbijem a musíš
mi dať polovicu z toho, čo vypestuješ.
Tak to sa tým ľuďom moc nepáčilo.
Takže si začali vlastne k tomuto pridávať, že no dobre, ale my ťa ochránime
pred inými ľuďmi s bakulou a vy, keď sa dvaja pohľadate, tak ja vám pomôžem
vlastne vyriešiť tento problém.
Možno keď ochoriete, tak tuto máme šamaná, toho tiež teda s bakulou nutíme vás
liečiť, keď sa vám niečo stane a tak ďalej.
Čiže ten štát, tá jeho evolučná stratégia je veľmi podobná ako evolučná stratégia
akýchkoľvek parazitov.
Keď vás štipne komár, tak on vám tam strekne anestetikum, aby vás to nebolelo,
aby ste vlastne si nevšimli, čo sa deje, aby ste ho nezabili.
Štát má túto adaptáciu takú, že sa snaží vytvoriť dojem legitimity.
A práve tie kmene v tej zomii proti tomu to brutálne bojovali práve tým,
že nemali žiadne písomné záznamy, čiže ste si nemohli prečítať,
veľký epos o tom, ako veľký král proste dobil niečo a postavil chrám a tak ďalej.
A vlastne mali egalitárskú spoločnosť,
žiadna z tých dedín nemala náčelníka a keď potrebovala interagovať so štátom,
tak si toho náčelníka vytvorili,
ale nie, že mu dali právomoci, oni mu zobrali ešte tie právomoci,
ktoré mal, že hlasovanie alebo nejaké dohadovanie sa a oni ho tam poslali akože
jasné, toto je typek z našej dediny, s ním sa môžete rozprávať,
on im niečo mohol slúbiť, ale v zásade nemal žiadnu moc to vynútiť.
Čiže tie stratégie vlastne toho vytvárania legitimity, mali túto práve tú odozvu,
ako na to tí ľudia reagovali.
Takže tie stratégie, ako zvyšovať legitimitu, tak úplne najčastejšia stratégia
aj v Európe, aj v tej Ázii počas stoviek rokov bola, že poukazovať na nich,
že oni sú barbary, sú necivilizovaní,
proste neumývajú sa, smrdia,
nevedia rozprávať našim jazykom,
nečítali epózo Gilgameshovi, proste sú to primitívni ľudia.
Pričom vlastne je zaujímavé, že opak je pravdou, že tí ľudia boli relatívne
civilizovaní, ale nechceli za to zaplatiť tú cenu, že budú musieť makať na poli.
Mimochodom v tom prostredí pestovanie ríže nie je najefektívnejší spôsob obživy.
Je to najzdaniteľnejší spôsob obživy a ríža sa tam pestovala preto,
lebo štát v tých dolinách zakázal pestovať čokoľvek iné, lebo sa to nedalo zdaniť.
Takže sú to teda, toto nie je lúb, ale cena za civilizáciu, alebo nie,
nemôžete odísť bez exigdaní, toto je vaše pole, tu musíte pracovať,
musíte uctievať tento štátny symbol, tohto prezidenta, proste tento obrázok.
Veľmi vtipné je taký pojem, že vlastí zrada, že dokonca väčšina štátov vznikla
ako vlastizrada nejakého iného štátu, že vznik Československa je v podstate
vlastizrada Rakúsko-Uhorská,
vznik USA je vlastizrada Veľkej Británie,
čiže sa to ako keby tak pretvára, vždy sa to akože prefarbí do aktuálnej grafiky
a vlastne teraz sú to hrdinovia, ktorí sú štátotvorní a tak ďalej.
Čo je ale fajn, tak ako pri nehodnotených tých parazitov v prírode,
že ako nebudem nadávať pásomníci, že ty si hnusná pásomnica,
tak ja si myslím, že ten štát vlastne nie je nejaký zlý úmysel niekoho konkrétneho,
že teraz nejaký prezident si povie, že alebo premiér, že teraz vás idem zdaníť
a idem vás vycicievať a tak ďalej.
To je štruktúra, ktorá existuje vlastne nezávisle na tých ľuďoch a ona vlastne
len hajruje tých konkrétnych ľudí.
Čiže je to naozaj evolučná adaptácia na to prostredie a na tú stratégiu parazita.
Pre slobodu je podľa mňa veľmi kľúčové toto pochopiť a vnímať to tak trošku
ako keby odstrániť tú auru tej legitimity,
ale pre seba, vo svojej hlave, že aha, OK.
V zásade prechádzam sa po ulici, pozor okolo, fungujú ľudia,
ktorí pracujú pre parazita, chcú mi robiť zlé,
moja úloha, nič od neho nechcieť, hej, nerobiť politickú opozíciu,
byť neviditeľný a tak ďalej, hej, z tej stratégie ľudí v zomie.
Takže štát teda robí všetko, čo môže,
aby mohol ďalej využívať tie vaše zdroje ako hostiteľa alebo producenta,
čiže buď sa vyhráža, keď ma odstrániš, zomrieš.
Alebo motivuje, chránim ťa pred inými zlými vecami, sú parazity v prírode,
ktoré vlastne pomáhajú tomu hostiteľovi bojovať s inými parazitmi, s vírusmi a tak ďalej.
Bakteriofágy vlastne niektoré poskytujú dodatočnú imunitu proti iným vírusom.
Čiže on vlastne môže povedať, že ja som dobrý a vlastne poskytujem služby pre vás.
A takže tak.
Takže aké sú tie evolučné strategie v tej zomi?
Nejaké som už povedal, pre nich je teda KPI nezdaniteľnosť plodín,
teda koreňová zelenina ukrytá v zemi.
Takže to je jedna strategia. Pravdepodobnosť naverbovania do armády,
nízka v horách, vysoká v nížinách, riziko otrokárských výprav,
tá geografická vzdialenosť, vlastne celé je to o tom, aby im nevyšiel business case.
Možno ste počuli také tie Lunar Punkové, Cypher Punkové strategie,
že pred štátom by ste mali vyzerať ako bezdomovec s backpackom.
Hej, že nič nemáte, ste nezaujímaví.
Jasné, môže vás úradník riešiť, môže po vás niečo chcieť, ale na prvý pohľad mu musí byť jasné,
že zabije strašne veľa času a nevíciť si ako parazit z toho človeka nič,
lebo nič nemá, alebo nevie, kde si zakopal tú mrkvičku a tak ďalej.
Čiže to je v podstate ako cypherpanková stratégia.
Takže stratégie nenápadné, ťažko zdaniteľné, polnohospodárstvo,
ústne tradície, geografická nepristupnosť, politická pasivita,
nie je potrebné drtiť opozíciu,
je dôležité nevyzerať ako hrozba, že vy ste úplne nezaujímaví pre nich,
že vy ani nechcete zničiť toho parazita, vy len chcete, aby sa na vás nenacúcol, to je celé.
Keď vám dá pokoj, nemáte s ním žiadny problém, v prírode žijú rôzne tvory, takže je to OK.
A oni mali veľmi dobrú strategiu, že keď mali s tými štátmi dobré vzťahy,
že ich nechali na pokoji, tak s nimi obchodovali.
To je to, čo hovorila Zuzka, že neizolovať sa.
A oni tam pestovali a zbierali teda najvzácnejšie korenia a tak ďalej.
Čiže tie produkty, ktoré tam vyrábali, boli veľmi hodnotné.
A v momente, keď ten štát začal trošku vystrkovať rožky, tak budi šli predávať
a obchodovať s iným štátom, alebo sa s ním nejakým spôsobom aj spojili,
alebo teda sa izolovali a povedali si, že OK, však vydržíme,
mrkvičky v zemi máme dosť, takže môžeme fungovať.
Absolutné kultúrne popretie je legitimity štátu. Čiže oni ukazovali,
že to je proste parazit, to je zlodej, on mi chce zlé a ja len chcem ísť preč od neho. To je všetko.
Čiže neriešiť, kto je aký princ, a aká je, neviem,
aká línia a nič proste nič takéto a interne nemať hierarchiu to som už hovoril takže štátny parazit.
Nedokázal dosiahnuť pozitívny return on coercion čiže oni museli investovať
nejaké náklady na to, aby,
aby išli niekoho zdaniť, daverbovať do armády a už len to, že výsť za tými ľuďmi
na ten kopec bol taký hardkor, to sú proste v Nepale a tak ďalej,
to sú proste hory, že tam nedete na prechádzku,
že to bolo tak náročné,
že oni si proste museli zrátať a povedať si, že OK, tak toto vlastne nemá pre mňa žiadnu cenu.
...
No na toto veľa ľudí povie, že tak ale dokedy budeme utekať,
že to je, že však niekde nás to doženie.
Veľmi často, teda keď napríklad niekto povie, že keby tu bola vojna,
tak nebudú bojovať za túto krajinu, ale radšej odídu s celou rodinou do bezpečia a na to povedia to.
A to keby si každý povedal, tak ako to tu vyzerá. No tí ľudia v tej zomi to
mali vlastne vymyslené veľmi jednoducho.
Nemali absolútne žiadny vzťah k tomu, že sme na tomto konkrétnom kopci.
Ak je tu nebezpečne, alebo nám to tu nevyhovuje, tak sa proste zoberieme a ideme ďalej.
Oni vlastne ani nevedeli, aké
sú tie hranice tých štátov, ako si ich vyhalucinovali tí krály a podobne.
Ja to vnímam tak, že keď vnímam štát ako parazita, tak ho vnímam ako nejakú prírodnú silu.
Je veľmi pekné prírovnanie, myslím, že som ho počul od Balajiho,
že nemôžete dať bombu do nosa sopke.
Keď vybuchne sopka, tak proste utekáte a keď neutečiete, tak ste sprostí a zomriete.
Takže priamo bojovať so štátom je podľa mňa nezmysel že ten štát keď si na vás
sadne a skoncentruje na vás svoju energiu tak on má obrovské množstvo prostriedkov na to,
aby vás vlastne úplne potlačil.
Čiže tak,
Čiže rozumná strategia podľa mňa je ustúpiť, nejakým spôsobom prežiť,
ideálne mať portabilný majetok, vzťahy, používať internet na nejaké udržiavanie vzťahov a tak ďalej.
Čiže ochrániť svojich ľudí, svoje zdroje, svoje vzťahy.
A potom, keď sopka prestane vybuchovať, tak sa vrátite naspäť a postavíte si tú dedinku znova.
Je to oveľa lepšie ako pieť na tom, že zrovna táto chatrč je moja a tu som vyrastal a tu musím ostať.
Takže minimálne v ZOMY používali takúto stratégiu a pre nich to bol čistý realizmus.
Že oni nemali vlastne vôbec žiadny vzťah k tomu, že tento štát alebo toto územie alebo niečo.
Je to proste OK, tu máme teraz mrkvičku a o rogu budeme mať niekde inde.
Takže podľa mňa je to adaptácia a dlhodobé prežitie čiže je to vlastne evolučná
strategia ktorá reaguje na tú prírodnú silu nestačí sa ju potlačiť,
nestačí sa ju potlačiť teraz by som to trošku zakotvil do prítomnosti lebo ZOMIA
počas 2000 rokov je inšpiratívna ale dejú sa zaujímavé veci aj teraz.
Jakub Šimek spomínal Baláčiho a jeho kmene.
On má teda štandardne tri kmene, ale hovorí o nejakých troch silách a kmeňoch.
A to sa momentálne deje a my, Lunar Punkery, sme tam niekde zarámovaní v rámci jedného toho kmeňa.
V skutočnosti je samozrejme veľa kmeňov, sú rôzni ľudia, ktorí robia všeličo,
ale sú ľudia, ktorí majú niektoré charakteristiky veľmi podobné a také základné
baladžieho pozorovanie,
ktoré mi príde veľmi zaujímavé a až tak som ho nepočul iných ľudí,
je, že tie kmene žijú na rovnakom území.
Kľudne v rovnakom štáte, kľudne sú to susedia, ale vôbec spolu neinteragujú.
To znamená, že medzi demokrátmi a republikánmi v Amerike skoro nie sú sobáše,
že muž by bol republikán a žena demokratka, že sa zoberú.
To sa nedieje. To je ako keby ste pred 300 rokmi chceli si ako krestenia zobrať
buddhistku alebo niečo podobné.
To je proste nemysliteľné. Čiže sú to ľudia,
ktorí zdieľajú fyzické územie, teritorium, ale nejakým spôsobom spolu neinteragujú
a sú v nejakom priamom konflikte, čo je dosť hardkor, lebo často teda žijú na rovnakom mieste.
Ja poviem o štyroch kmeňoch. Prví sú červení, v USA sú to republikáni,
ale u nás máme tiež červený kmeň,
ktorý možno nie je až také zaujímavé detálne charakterizovať z toho dôvodu,
že budem hovoriť o vzťahoch k tým iným kmeňom.
Takže v tej Amerike je to zaujímavejšie, my sme taký trošku mikro v tomto.
Takže červení, ako sme zistili pri Trumpových tarifoch, nenávidia Čínu.
Majú proste pocit, že im zobrala výrobu, proste zjedla ich šlieb,
zrazu vlastne to, v čom boli dobrí, kouboj v Texase, ktorý proste produkoval
a oceliarský priemysel a elektronika a všetky tieto veci.
Zrazu sa všetko vyrába lepšie a lacnejšie v Číne.
Vtipné je, že dokonca aj väčšina toho, čo teda ten červený kmen na čom si fičí,
čo je teda armáda a nejaká vojenská sila, tak aj väčšina tej vojenskej techniky je výrobená v Číne.
Keď si pozriete komponenty, z čoho sa vyrába raketa Tomahawk,
tak 80% z toho je výrobené v Číne a oni to potom v Amerike slavnostne zlepia
do kopy, dajú tam krásnu americkú vlajku a...
A sú hrdí výrobcovia, ale ešte aj toto je vyrobené v Čine.
Veľmi zaujímavé je modrí kmen, to sú demokrati.
V USA sú brutálne zastúpení samozrejme v akademickej obci, ale media a Wall
Street, čo je veľmi zaujímavé, lebo v podstate lavičiari na Wall Streete.
Videli sme za predchádzajúcej americkej vlády, že nenávidia krypto,
nenávidia samozrejme červený kmeň a nenávidia internet a mimochodom aj umelú inteligenciu.
Prečo? Keď sa pozriete napríklad na príjmy New York Times, Washington Post, tých tradičných médií,
tak zistíte, že potom ako teda začal intenzívne fičať Google,
tak im brutálne klesli príjmy.
Čiže vlastne tí novinári zistili, že si ich prácu tá spoločnosť až tak neváži,
hoci aký bloger si niečo píše na Twitteri, alebo na Substacku,
alebo v decentralizovaných médiách a majú oveľa väčší dosah ako nejaký super
novinár z New York Times,
ktorý sa tomu akože full time venuje.
A dokonca vlastne veľmi často vďaka nejakej citizen science a citizen journalism
majú oveľa lepšie tie výsledky, Čiže sú tie články oveľa prepracovanejšie,
keď ako novinári musia generovať clickbait,
tak tí ľudia, ktorí sa nejakej konkrétnej téme hlboko venujú,
tak vlastne sú lepší. Takže...
Takže nenávidia internet, nenávidia bitcoin a vlastne tieto technológie im v
prvom rade berú kontrolu.
Nad finančným systémom, nad mienkou, vždy to bolo také, že my modrí kmeň sme tí múdri,
my znesieme z neba všetky tie naše myšlienky, ako by mal svet fungovať a vy
hlúpi kouboji z Texasu proste budete robiť to, čo vám povieme,
lebo vy ste hlúpi, ale však kľudne nám ako môžete pestovať rastlinky a chovať
kravičky, ale ako odtiaľ po tiaľ.
Čiže politicky sú proti sebe a zaujímavé to podľa mňa prichádza teraz,
keď pridáme ďalšie dva tie ako keby kmene alebo také sily súčasného sveta. Jedna je Čína.
Čína, ako hovoril Jakub, je veľmi zaujímavá.
Ja teda nie som až tak buliž na Činu ako baláži, lebo keď rozbalíte to pozlátko,
tak väčšinou sa im to tam dosť rozpadá, napríklad tie skvelé elektroautá,
tak majú momentálne tie továrne takú strategiu,
že keď začne to auto horieť počas havárie, tak tam príde tým z tej továrne a
odstráni všetky logá, aby sa to nezapočítalo do štatistík, takže je to výrobené
v Čine, nejako to bliká, svieti, ale nie vždy je to úplne super.
Ale je veľa vecí, ktoré sú naozaj super.
Napríklad otvárajú modely umelej inteligencie, To znamená, že v Amerike sú väčšinou,
teda tie veľké modely sú uzavreté, JetGPT, Gemini,
Cloud a tak ďalej. A Číňania vlastne tomu kontrujú tak, že oni chcú vyrábať
tie veci, na ktorých budú bežať tie modely.
Chcú vyrábať roboty, dróny, všelijakých asistentov, všelijaké zariadenia.
A oni open source-ujú, oni proste povedia, tu máte náš najlepší model,
nám je to jedno a brutálne v tomto inovujú.
V obrázkové modely, četovacie modely a tak ďalej.
Čínsky model Kvenv je po slovenský lepšie ako niekoľko amerických modelov,
že je to ako veľmi zaujímavé.
Masívne investujú do výroby, batérie, elektrické auta, majú tu Road & Belt Initiative,
roboty, dróny a tak ďalej.
A disruptujú ten červený kmeň. Že oni,
ten červený kmeň, oni sú tí hrdí Američania, čo všetko vyrábajú a zistujú,
že vlastne v Číne to vyrábajú možno lepšie, možno nie lepšie,
ale často lacnejšie, často viac a tak ďalej.
A väčšina aj tých amerických výrobcov skončí v tej Číne a dá si to vyrobiť tam.
A konkurujú globálne, už to normálne predávajú do Dubaja a tak ďalej.
No a ten náš kmeň, kde sa vidím minimálne ja a veľa z nás je práve internet, čiže AI, Bitcoin,
krypto, open source a je to ten digitálny kopec, je to vlastne tá implementácia
tej ZOMIA strategie, aj vysvetlím presne ako.
Umožňuje nám vlastne dať opt-out z tej územnej jurizdikcie toho parazita.
Čiže vy dnes si môžete založiť banku, ktorá nemá žiadne ičo v žiadnej krajine
a požičiavá proste miliardy dolárov.
Dokonca vie tlačiť doláre v dnešnej dobe. A je to proste niekde na internete
nejaký software, ktorý beží autonómne.
Čiže môžete si založiť web stránku, môžete si vytvoriť nové peniaze, ako napríklad Bitcoin.
A je to úplne mimo kontroly nejakého Wall Streetu a všetkých týchto ostatných
kmenov, dokonca aj Číny.
Čína tiež napríklad nemá až tak rada Bitcoin.
Čiže disruptuje tých modrých, nové médiá, nové financie, aj červených.
Software is eating the world. To znamená, že tá výroba veľmi často prechádza
zo sveta fyzických atomov do digitálneho sveta.
A veľa vecí, ktoré máme, sa premieňajú vlastne na software.
A nezáleží často v tejto novej paradigme, v tomto internetovom kmeni na pôvode.
Hej, že môže spolupracovať niekto z Indie, niekto z Číny, niekto z Afriky, niekto zo Slovenska.
V zásade ani nemusia vedieť, že odkiaľ sú je.
Ako veľa tvorcov, dodnes nevieme, či Satošina, kam o to boli Japones, podľa mňa nie.
A netušíme vlastne, že odkiaľ je.
Takže je to veľmi zaujímavé a tie interakcie sú veľmi zaujímavé,
pretože v tomto internetovom kmení, ktorý je brutálne kreatívny,
vznikajú nové veci a vytvárajú tú vzdialenosť od toho štátu.
Takže aké sú tie nástroje? Tá kľúčová zásada, opakujem, urobte sledovanie cenzúru
a blokovanie drahšie ako výnosy z týchto činností.
Urobte objavenie a ukradnutie vášho majetku a celú tú stratégiu parazita tak
drahú, že sa im to proste neoplatí robiť.
Keby naozaj to chceli v plnej sile aplikovať na všetkých ľudí,
ktorých môžu nejakým spôsobom okradnúť, tak skrachujú.
Proste ten business case im nemôže výsť. To je tá stratégia.
Rovnako ako som hovoril že štáty nemajú nejaký,
nejaký úmysel niekoho jedného, že poďme teraz všetkých vycúcať,
tak tá naša stratégia tiež nie je taká.
Ja sa tiež ráno nezobudím a nepoviem si, že aj idem ukrývať svoj majetok pred
štátom alebo možno niektoré dny sa tak zabudím, ale nevždy.
Ale je to vlastne ako evolučná stratégia, že ľudia, ktorí to robia,
tak zrazu zistia, že to funguje a že si vedia nejakým spôsobom rozšíriť tú svoju
slobodu a zlepšiť tie KPIčka, tie svoje merateľné faktory,
ktoré hovoria,
alebo indikátory, ktoré hovoria o tom, ako sú slobodní.
Vy keď zistíte, že na internete si viete znižiť daňové zaťaženie,
že zrazu viete mať lepšiu slobodu slova,
že zrazu sa môžete presúvať, alebo si môžete niekde inde zajednať liečbu niečoho,
alebo niečo podobné, Vy zrazu zistíte, že táto strategia vám otvára možnosti
a možno ste ani nechceli bojovať proti nejakému parazitovi, možno ani neviete,
že je to parazit, možno si radi spievate slovenskú hymnu.
Ja si napríklad niekedy spievam slovenskú hymnu v aute, musím sa priznať.
Takže tieto strategie vlastne používame prírodzene.
Že to nie je ako teraz nejaká poučka, že ideme robiť tieto strategie.
Matematika je na našej strane a matematika je ten digitálny kopec.
To, že úradník kedysi musel výjsť pešo 2000 km alebo na koni,
aby sa dostal do nejakej dediny, tak teraz je to šifrovanie.
Teraz je to, že OK, tu je nejaká Monero adresa a vlastne ani neviem,
čo je na tej adrese, lebo nič také vlastne nevidno. Čiže...
Jedna vec je teda to ukrývanie, to je teda kryptoanarchia, ukrývanie a tým dosiahnutie
efektívnej anarchie bez vláďa.
Ale má to ďalšie vlastnosti, napríklad máme kryptografickú identitu,
ktorú nikto nevie zablokovať.
Ja keď chcem prijať peniaze, tak si vymyslím náhodné číslo, z neho vypočítam
verejný kľúč a niekto mi pošle peniaze. Hej, že ja som sa nemusel nikde zaregistrovať,
aby som mal bitcoinový účet.
Ja som si proste hodil veľmi, veľmi, veľmi veľakrát kockou a zrazu viem nejaké
tajné číslo, ktoré sa dá použiť na prijatie peňazí.
Takisto funguje Nostr Identita na sociálnej siete Nostr počas pandémie.
Veľa ľudí zistilo, že sa živili ako youtuberi, publikovali obsah,
zrazu dali interviu s nesprávnym človekom, YouTube účet zrušený, obžíva fuč.
Na YouTube si musíte vytvoriť účet u Google a keď si ho môžete vytvoriť,
tak Google vám ho vie kedykoľvek zmazať.
Na Nostry si veľakrát hodíte kockou, máte číslo, z neho vypočítate verejný kľúč
a keď to číslo udržíte tajné, tak máte svoju identitu, dokedy chcete.
Takisto, ony on adresa v sieti Tor a tak ďalej. Takisto funguje mimochodom BitChat,
s ktorým tu experimentujeme.
Takže to sú tie nástroje. Ha!
Teraz sa dostaňme teda k tomu, ako to súvisí s Lunarpunkom.
Mne sa veľmi páči táto rovnica, že Lunarpunk je cypherpunk a solarpunk. Vysvetlím, čo to je.
Najprv ten cypherpunk, tak cypherpunk je presne to vytváranie tých digitálnych
kopcov, že sú to technológie na zavedenie tej kryptoanarchie,
vytvorenie bariéry pre iniciáciu násilia pomocou šifrovacích technológií. Ako je to možné?
Tak napríklad jedna z dosť zásadných vecí, ktorá sa vám môže stať v živote, je, že vás zavrú do basy.
Ale momentálne sa do basy dá zavrieť iba fyzické telo, takže keď niekto nevie
priradiť vašu identitu, s ktorou niečo robíte, k fyzickému telu,
tak ako nostrkľúč alebo bitcoinová adresa sa nedá zavrieť do basy.
Niekto musí prísť a zistiť, že to je tento človek a toho môžem do tej basy zavrieť.
Čiže je to vlastne oddelenie toho fyzického tela od tej identity,
pod ktorou robíte nejaké konanie a týmto oddelením vlastne ste vytvorili ten digitálny kopec.
Že je veľmi ťažké prejsť od bitcoinovej adresy alebo monero adresy alebo nostr
adresy ku konkrétnemu fyzickému telu a priradiť mu nejaký zločin alebo niečo podobné.
Okrem toho je to teda neviditeľný majetok, neviditeľná komunikácia, anonimita.
Čiže toto sú všetko technológie, ktoré úplne jednoduchým, konkrétnym spôsobom
zvyšujú našu slobodu a dávajú nám suverenitu.
Cypherpunk má jednu dosť zásadnú nevýhodu ako filozofia, je,
že sa zameriava iba na jednotlivca.
Že v zásade, keď sa viem ochrániť pred všetkými ostatnými, tak som v pohode.
Filozofia Solarpunku, ktorú teda uznáva veľa ľudí, Balaji Jakub hovoril,
že sa mi tiež páči Solarpunk,
tak to je vlastne taká pozitívna vízia, že pomocou technológií dokážeme robiť lepšiu spoločnosť.
Keď si pozriete solárpankové obrázky, tak sú to mrakodrapy, ktoré sú posiate
zelenou, všade sú solárne panely, čističky vôd, proste všetko funguje.
Je to do nejakej miery decentralizované.
Je tam väčšinou dôraz na to, že toto si postavia ľudia, že to nie je nejako
centrálne plánované, ale je to práve to, že niekto založí startupovú dedinu a má tam, neviem čo,
robotickú delivery a high-tech medicínu a množstvo ďalších takýchto vecí.
Čiže je to veľmi pozitívny pohľad na svet, pozitívna vízia spojenia technológií
a prírody na to, aby sa nám všetkým žilo lepšie spolu, ktorí participujeme na tejto komunite.
Tiež do nejakej miery fungujú na sebestačnosti a nezávislosti od štátu.
Používajú mež siete, satelitný internet, fotovoltiku, desalináciu alebo čističky
vôd, mobilné domy, kempervany, suverénna infraštruktúra.
Všetky tieto témy alternatívnych komunít sa dajú považovať za solarpunkové.
Má to len jeden jediný problém, že keď ten štát zistí, že ahoj,
vy si tu riešite sami problémy, ja potrebujem obhájiť svoju legitimitu,
ja som parazit a vy si tu len tak akože sa sami liečite,
sami sa nakrmite a ešte si aj sami rozhodujete spory,
kde som potom ja, ja vám musím poskytovať nejaké služby, takže proste ten štát
príde a povie, že a dobre, ale ty nemáš atestáciu z medicíny, ty nemôžeš liečiť.
Ty si nevyštudoval právo, ty tu nemôžeš robiť nejakého mediátora alebo obhajcu.
A vlastne nejakým spôsobom, veľmi jednoduchým,
proste do tej dediny príde a zastaví ju a nejakým spôsobom ju zničí,
preto lebo sa chce nadsúcnúť na tú komunitu a vyextráhovať s nej nejakú hodnotu.
A teda vždy je to s dobrým úmyslom, že vám chcem priniesť civilizáciu,
lebo tu žijete medzi stromčekami a chodia tu kravie a proste nemáte tu cesty.
Takže vždy to začína stavaním ciesti.
No a ten Lunar Punk je vlastne spojenie týchto dvoch prístupov.
Uznanie toho, že áno, mali by sme interagovať, mali by sme mať trhoviska,
mali by sme zlepšovať to naše spolužitie, ale musíme to robiť takým spôsobom,
aby to nebolo viditeľné pre toho parazita a aby sa nemal kde nacucnúť.
Aby jednoducho, keď príde to štátne chápadlo, tak tá dedina proste zmizne.
Alebo ešte v lepšom prípade o nej ani nevedia. Takže takýmto spôsobom to súvisí
s tou zomiou a s tou strategiou zomie.
Takže digitálne hory volajú, ak v nich ešte nie ste, tak vás tu nich pozývam.
Funguje to vďaka tomu, že náklady na útok zvyšujeme a znižujeme náklady na obranu
a tým pádom parazit vlastne nemá pozitívny business case,
že sa mu neoplatí na nás útočiť, lebo my sa vieme oveľa lacnejšie obrániť proti tomu útoku.
Ak dokážeme toto splniť, tak to funguje, ak to nedokážeme splniť, tak to nebude fungovať.
Takže je to v zásade jednoduchá ekonomická kalkulácia.
Štát je evolučne úspešná stratégia parazita.
Štát existuje preto lebo to funguje lebo tá stratégia je udržateľná a nejakým
spôsobom tu staročia prežíva,
aj keď sa teda nejakým spôsobom metamorfuje momentálne do podoby národných štátov
uvidíme o 5 rokov myslím si, že to bude vyzerať trošku inak ale vlastne tá stratégia funguje,
prežíva vďaka tým ilúziám legitimity civilizovanosti a toho,
že nám naplňa nejaké potreby, nejaké služby,
stavia tie cesty a liečí naše choroby.
Väčšina ľudí teda zistí, že to až tak dobre nefunguje až vtedy,
keď chce ísť do nemocnice, si dať vyriešiť nejaký skutočný problém.
A tie decentralizované technológie vlastne priniesli to, že brutálne zmenili
ten pomer medzi nákladmi na útok a obranu.
To vidíme mimochodom aj vo vojnových konfliktoch, že teraz veci,
ktoré robili lietadla za stovky miliónov dolárov,
zrazu dokáže urobiť nejaký maličký dron s jemnou výbušninou,
ktorý si spravili v nejakom makerspace,
Čiže celé sa to nejakým spôsobom mení.
Celá tá ekonomická kalkulácia sa podľa mňa prepočítava aj v tých vojnových konfliktoch
a určite aj v našom nejakom takom bežnom živote.
Kryptografia robí sledovania cenzúru drahšími než ich prínos a myslím si,
že čím viac ju rozšírime, tým lepšie.
Mali by sme to robiť tak, že neriešiť, že či to niekto niekedy v budúcnosti zakáže.
Malo by to byť tak predkané spoločnosťou, aby vlastne na tom ani nezáležalo,
či to niekto zakáže alebo nezakáže.
Čiže mali by sme Bitcoin používať všetci, mali by sme všetci komunikovať šifrovanie,
mali by sme byť pripravení na to využívať tieto, a nielen, že pripravení,
ale mali by sme to reálne aj robiť.
Bitcoin znižuje efektivitu monetárneho monopolu.
Bitcoin zobral tým centrálnym plánovačom magickú paličku tlačenia peňazí.
A to sa im teda dosť masívne nepáči, až teda na Trumpovcov, ktorí prikúpili a teraz sa tešia.
Ale ako celkovo štátu ako parazitu, ako to, že mu niekto zoberie čarovnú paličku
na vlastne očerpávanie prostriedkov zo spoločnosti, tak to sa mu samozrejme nepáči.
Ale už je neskoro. Akože Bitcoin podľa mňa už v tejto fáze je nezastaviteľný, takže ak ho nemáte,
tak sa opýtajte, že prečo ho nemáte, lebo zobrať štátu čarovnú paličku na okradanie
ľudí je podľa mňa celkom dobrá fičúrka.
Peer-to-peer infraštruktúra eliminuje nejaké také tie centrálne slabiny a body útoku.
Na sieť je oveľa ťažšie útočiť ako na hierarchiu.
Keď máme predkaná, a to neplatí len v sieťach moci, ale to platí v komunikačných
sieťach, v energetike, ako som sa nedávno dozvedel,
kdekoľvek, kde máte centrálny bod, tak to nemusí byť ani zlý úmysel,
to proste sa niečo pokazí a zrazu vypadne elektrika v celej krajine.
Namiesto toho, aby som mal na streche solárny panel a chillautoval,
že ako dobré svietí slniečko a všetko mi funguje.
Takže všade, kde vidíte hierarchiu, tak je dobré sa opýtať, že či neexistuje
sieťová služba alebo nejaký sieťový princíp, ktorý je odolnejší.
Nemusí byť efektívnejší, nemusí byť lepší.
Väčšinou je, ale je odolnejší.
Takže na toto je veľmi dobrá knižka Square and Tower.
Ktorá mapuje v histórii, týka sa to teda moci, a mapuje vlastne vplyvy hierarchii versus sieti.
Často napríklad nejaké náboženské skupiny boli skôr siete, skôr peer-to-peer
nejaké interakcie ako hierarchie, často to boli podnikateľské siete a tak ďalej.
A ten balans sa mení, že niekedy dominujú hierarchie a je akože veľký vládca,
ktorý o všetkom rozhoduje a niekedy je nejaký vládca, ale podnikatelia alebo
ľudia asi vytvoria tie siete a je oveľa ťažšie na ne zautočiť a nejakým spôsobom ich zničiť.
Takže momentálne tá klasická zomia, stratégia až tak dobre nefunguje.
Nahoru sa dá vyletieť helikoptérov, poslať tam štyro chlapcov so zbraňami a,
naverbovanie do armády je pomerne jednoduché.
Čiže ten svet sa zmenil a my musíme nejakým iným spôsobom vlastne pracovať s
tou strategiou vytvárania tej fyzickej vzdialenosti od toho parazita a zvyšovaním mu nákladov.
Čiže dnes vlastne využívame, mne sa veľmi páči, pojem nový priestor pre mysel,
že my vlastne s našou mysľou, s našim vedomím, ideme do toho internetu.
A tam si dokážeme tie svety pomerne dobre vytvárať a veľmi lacno,
lebo ten priestor je nekonečný, takže sa nemusíme báť o žiadne územie a bojovať o nám a tak ďalej.
Čo sa týka slobody, tak podobne ako štát musí svoje strategie neustále adaptovať,
že dnešným intelektuálom vysvetľovať, že mať jedného diktátora,
ktorého budú všetci poslúchať, asi nefunguje, že treba im to vysvetliť tak,
aby vnímali toho diktátora ako legitimného,
tak presne tak sa musíme adaptovať my.
Ten štát nejako funguje, zrazu proste zavedie KYCML, my zareagujeme nejakým iným spôsobom.
Čiže je to taký neustály evolučný tanec a prispôsobovanie sa a mení sa vlastne
aj ten útok, aj tá obrana.
Tie spôsoby tej obrany nám hovoria aj o tom, že ako funguje ten štát.
To, že zrazu musíme vôbec riešiť, čo môžeme napísať na internet,
znamená, že niečo sa zmenilo v tom štáte.
Kedysi bola sloboda slova ako veľmi cenená vec a zrazu sice nie možno priamo
štátnou reguláciou, aj keď u nás aj to, ale vlastne tá spoločnosť sa zmenila a zrazu niečo sa stalo.
A my musíme vlastne fungovať a rozmýšľať inak.
Je dobré vedieť, ku ktorému kmenu patríme a nemusíte si vybrať len z týchto štyroch,
tých kmenov je viacej a je dobré vedieť o tých strategiách, že existujú a používať
ich na zlepšovanie svojho života.
Takže mimochodom v ZOMI mali tie štáty tiež potrebu nejakým spôsobom klasifikovať tie kmene,
že to sú proste hen takí, neviem čo, vymýšľali im názvy.
Väčšinou inak ten názov znamenal, že Primitivis Kopcov, alebo niečo podobné.
Primitivis War. Ale ani tam dokonca to neboli etnicky založené kmene, to som už hovoril.
A oni dokonca vedeli medzi tými etnikami migrovať.
Je zaujímavé, že napríklad James Scott v tej knižke, kde skúma tú zomiu,
hovoril, že máte tam domorodca,
ktorý žije v tajských horách, rozpráva nejakým jazykom a keď potrebuje niečo
vyriešiť v štáte, tak zíde dole,
prepne na úplne plynolú tajčinu bez prízvuku.
Má naštudované všetky kultúrne veci, kto s kým hral futbal, aké filmy sú teraz
cool a nemáte šancu si všimnúť, že to je proste ten primitív s kopcov.
Čiže oni vlastne mali fluidný tú etnickú príslušnosť a ako keby vždy sa nejakým
spôsobom inkorporovali do toho kmeňa,
v ktorom potrebovali byť ktorý im vyhovoval kľudne to menili relatívne často
keď chceli ísť na školu, tak proste zrazu hrali nejakú hru keď sa vrátili,
tak zrazu fungovali inak, takže.
Takže je to aj u nás, že neodvodzovať nejakú svoju identitu od toho etnika a
od nejakej takej tej svojej príslušnosti.
Je to super, akože ja som sa niekde narodil, asi mám niečo spoločné s tými ľuďmi,
kde tam sú, ale vnímať ten limit toho žaukej, že toto nie je niečo,
čo ma musí definovať na celý život.
Ja sa vnímam ako občan zeme, takže keď kde treba zmeniť niečo, tak to rád urobím.
Dúfam, že sa vám tento podcast páčil. Pripomínam, že ostatné záznamy z Lunarpunk
festivalu nájdete na stránke lunarpunk.cypherpunk.today Cypherpunk sa píše s Y,
nájdete odkaz samozrejme aj pod týmto videom.
A okrem toho sa môžete pridať do mailing listu alebo do signálovej skupiny.
Retreatu hackni sa, pretože ideme organizovať zase retreat niekedy na jara roku
2026 a na stránke hackyourself.io keď sa pridáte, keď nám dáte svoju e-mailovú
adresu alebo sa pridáte do signálu skupiny,
tak sa dozviete o konkrétnom dátume, kedy sa tento retreat bude odohrávať.
Takže dúfam, že sa vám táto prednáška páčila. Myslím si, že ani libertariáni
o týchto veciach veľa nevedia.
A je to veľmi fascinujúca oblasť.
Ja som v týchto oblastiach bol. Bol som v časti Kamboče, Laosu a Yunnanu,
aj Tajska, kde vlastne títo ľudia žijú.
Samozrejme, tá oblasť je oveľa väčšia v tieto skupiny.
Tých kmeňov, horských kmeňov tam žijú dodnes, aj keď už nie sú asi až tak málo
ovládané štátom, ale je to podľa mňa niečo, čo je veľmi zaujímavé.
A aj keď možno tieto stratégie tam už až tak brutálne nefičia,
možno používajú už iné stratégie,
tak je to veľmi pekná oblasť, do ktorej sa určite odporúčam ísť pozrieť a chcete cestovať.
Music.